Múlt éjjel álmomban ismét Manderley-ben jártam.
Ott áltam az úton, ami a házhoz visz a kovácsolt vas kapu előtt,
és egy darabig úgy tűnt nem tudok belépni...
kizár, kirekeszt engem.
Aztán, mint minden álomban,
természetfeletti hatalom szállt meg...
és átsuhantam, mint egy szellem, keresztül a zárt kapun.
A behajtó sebzetten terült el előttem,
tekeregve, kacskaringózva ahogy mindig, azelőtt.
De egy belső sugallatra, óvatos lettem megérezve a változást, ami itt történt.
A természet lett ismét az úr, az ő birtokán,
és apránként visszaszorította a behajtót...
hosszú, szívó, csontváz ujjaival.
Rátelepedve és megsebezve a szegény ösvényt, ami egyszer a mi behajtónk volt,
és végül... ott magasodott Manderley.
Manderley-- titokzatos és csendes.
Az idő sem volt képes megrongálni a falak tökéletes szimmetriáját.
A holdfény egyenlőtlen trükkös kis nyalábjai játszottak a kerítésen.
és hirtelen úgy tűnt, mintha az a fény az ablakok mögül jönne.
Aztán felhő takarta el a holdat...
fenyegetően lebegve, akár egy sötét kéz az arcunk előtt.
És az illúzió vele együtt szállt el.
És ismét láttam a ház vígasztalan héját...
amiben a múlt többé már nem suttog a valaha álló falakról.
Soha nem mehetünk vissza ismét Manderley-be.
Ez teljesen bizonyos.
De néha, álmaimban...
én visszamegyek életemnek azokba az ijesztően furcsa napjaiba...
amelyek számomra tulajdonképpen Dél-Franciaországban kezdődtek.
Ne! Ne tegye!
Mi az ördögről üvöltözik itt ?
Ki maga? És mit bámul?
Sajnálom. Én nem akartam megbámulni. De én... én csak azt hittem...--
Azt hitte, tényleg ? Rendben, mit csinál itt?
Csak sétáltam.
Rendben, folytassa a sétáját. Ne lődörögjön itt sikoltozva.
Soha többé nem jövök Monte-Carloba szezonon kívül.
Egyetlen közismert személyiség sincs a hotelben.
Jéghideg! Pincér. Garcon. Szóljon neki!
Mondja meg, hogy hozzon nekem...--
Nahát, ez itt Max de Winter. Hogy van?
- Üdvözlöm. - Edith Van Hopper vagyok.
Jaj, de örülök, hogy összefutottunk
pont mikor már kezdtem csalódni Monte-ban, hogy egyetlen régi baráttal sem találkozom itt.
De üljön le kérem és igyon egy kávét velünk.
Mr. de Winter velem kávézik. Szóljon annak az ostoba pincérnek, hogy hozzon mégegy csészét.
Attól tartok ellent kell mondanom Önnek. Önök ketten fognak velem kávézni.
- Garcon. Kávét, legyen szíves. - Oui, monsieur.
- Cigarettát ? - Nem, köszönöm.
Tudja, azonnal felismertem, amint belépett ide,
és arra gondoltam, hogy nem láttam már Önt azóta a casinoban töltött éjszaka óta Palm Beache-en.
Bár meglehet, maga már nem emlékszik egy olyan öregasszonyra, mint én. Itt is játszik?
Nem, attól tartok ez a fajta szórakozás évekkel ezelőtt érdekelt.
Maximálisan egyetértek magával. Ha nekem lenne,
egy olyan otthonom, mint Manderley, bizonyosan nem jönnék többet Monte-ba.
Azaz egyik legnagyobb birtok az országnak azon a részén, és semmi sem versenyezhet a szépségével.
És mit gondol Monte Carlo-ról? Vagy gondol egyáltalán erre?
Oh,nos, azt hiszem leginkább mesterkélt.
Fosztogatóan drága Mr. de Winter. Ez az igazi baj vele.
A legtöbb lány a szeme világát adná csakhogy láthassa Monte-t.
És nem győzi le ez akkor a célt...?
Most, hogy ismét találkoztunk, remélem, hogy még látni fogom magát.
Muszáj beugrania a lakosztályomba egy italra Remélem ezek itt jó szobát adtak magának.
A hely lényegileg üres, szóval, ha kényelmetlenül érzi magát, ne habozzon patáliát csinálni.
Feltételezem kicsomagolták már a bőröndjét.
Attól tartok nem csak egy van. Esetleg szeretné ezt Ön megtenni?
Nos én... én nemigazán hiszem...--
Talán maga hasznossá tehetné magát végre és segíthetne Mr. de Winternek.
Maga gyermekem, több szempontból is alkalmas.
Ez egy elbűvölő javaslat, de attól tartok, inkább a régi szóláshoz tartom magam:
'' Az utazik gyorsan, aki egyedül utazik.''
Talán Ön még nem hallotta. Jó éjt.
Mit akar ez jelenteni?
Gondolja, hogy ezt a hirtelen búcsút viccesnek szánta?
Jöjjön, ne üljön itt ilyen ügyefogyottan. Menjünk inkább fel.
- Magánál van a kulcs ? - Igen, Mrs. Van Hopper.
Emlékszem, még fiatalabb voltam, volt egy ismert író...
aki, ha meglátott engem jönni, kislisszolt a hátsó bejáraton.
Feltételezem szerelmes volt belém, de bizonytalan önmagában.
Nos, "c'est la vie". (Ilyen az élet.)
Egyébként drágám ne higyje, hogy undokságból mondom,
de maga csak egy tinédzser, aki igen kis érdeklődést kelthet Mr. de Winterben.
Az erőfeszítései, hogy belefolyjon a csevegésbe...
számomra zavarba ejtőek voltak, és biztos vagyok benne, hogy számára is.
A férfiak viszolyognak ezektől a dolgoktól. Óh, ugyanmár! Ne duzzogjon!
Ráadásul itt én vagyok a felelős a maga viselkedéséért.
Talán észre sem vette. Szegénykém!
Feltételezem, még mindig nem tette túl magát a felesége halálán.
Azt mondják, egyszerűen imádta az asszonyt.
Oui.
Oh ! Milyen kétbalkezes vagyok.
Annyira ostoba dolog ilyet tenni. Oh, igazán úgy sajnálom.
Kérem ne fáradon emiatt. Igazán semmi baj.
Hagyja, hagyja Inkább üljön át az én aszalomhoz.
- A kisasszony velem ebédel. - Oh, én... nem tehetem.
- Miért nem? - Óh, kérem ne udvariaskodjon, ez igazán végtelenül kedves Öntől,
- de nekem jó lesz, hacsak lecserélik a terítőt - Nem udvariasságból mondtam.
Akkor is megkérdeztem volna, hogy velem ebédel-e ha nem dönti fel a vázát olyan ügyetlenül.
Na rajta! Nem kell beszélgetnünk egymással, ha nem akarunk.
Nagyon köszönöm.
Oh, én csak e-egy kis rá-rántottát kérek.
Oui, mademoiselle.
Mi történt a barátnőjével?
Óh, megfázott és ágyban maradt.
Sajnálom Annyira undok voltam tegnap.
Az egyetlen mentség, amit felhozhatok, hogy faragatlanná váltam az egyedüllétben.
Nem, nem volt az, igazán. Ön csak egyedül szeretett volna lenni, és...--
Árulja el, Mrs. Van Hopper egy barátja, vagy csak egy rokon?
Nem, ő az alkalmazóm. Az vagyok, amit úgy hívnak, fizetett társaság.
Nem is tudtam, hogy a társaság egy megvásárolható dolog.
Egyszer megnéztem a ''társ(alkódónő)'' szót egy szótárban.
Azt írja, ''kebelbarát.''
Nem irigylem magát ezért a privilégiumért.
Óh, ő nagyon kedves velem, igazán, és legalább megkeresem a megélhetésre valót.
-Egyáltalán nincs családja? -Nincs, az anyám sok-sok éve meghalt,
és csak apám maradt.
De a múlt nyáron ő is meghalt, és aztán megkaptam ezt a munkát.
- Pocsék lehetett Önnek. - Igen, ez inkább, tudja,
talán ezért értettük meg olyan jól egymást...
Ön és az édesapja?
Igen, imádnivaló ember volt-- Nagyon különc.
- Mivel foglalkozott? - Festett.
- És jó festő volt? - Igen, azt hiszem.
De az emberek nem értették meg.
Igen, ez gyakran baj szokott lenni.
Fákat festett. Pontosabban egyetlen fát.
Úgy érti, ugyanazt az egy fát festette újra és újra?
Igen. Tudja volt egy elmélete, hogyha az ember megtalálja a tökéletes dolgot...
vagy helyet vagy embert, ragaszkodnia kell hozzá.
Gondolja, hogy ez nagyon buta?
Egyáltalán nem. Magam is szilárdan hiszem.
És Ön mit csinált magával míg ő a fáját festgette?
Óh, leültem mellé és skicceket csináltam. De nem csinálom igazán jól.
-Ma délután is rajzolni készül? -Igen.
- Merre? - Még nem döntöttem el.
- Elviszem autóval. - Óh, kérem ne, nem úgy értettem...--
Ugyanmár, nonszensz. Fejezze be ezt a vackot és mehetünk is.
Köszönöm. Ez nagyon kedves Öntől, és én nem vagyok igazán éhes.
Oh, ugyanmár. Egyen, mint egy jókislány.
Elég régóta csinálja már azt a vázlatot. Ezek után igazi, művészi munkát várok.
Oh, ne. Ne nézze meg, kérem. Ez közel sem elég jó.
Sőt, olyan rossz, amilyen csak lehet.
Most ne radírozza ki az egészet. Először engedje, hogy rápillantsak.
- A távlatokkal van a baj, sosem tudom elkapni. - Had nézzem.
Oh, kedvesem. Mondja, ez a perspektíva problémája...
teszi, hogy az orrom középtájt olyan furcsa csavart vesz?
- Nos, Ön nem a legkönnyeb tárgy, hogy megrajzolják. - Nem?
- Az arckifejezése örökké megváltozik. - Valóban?
Jól van. A maga helyében én inkább a kilátásra koncentráltam volna.
Jobban megéri a fáradtságot.
Engem az otthoni tengerpart vonalaira emlékeztet. Ismeri Cornwall-t egyáltalán?
Igen. Egyszer elmentük oda apámmal, vakációra.
Volt ott egy kis bolt és ott, láttam egy képeslapot...
egy csodaszép házzal rajta, ami a tengerparton állt.
És megkérdeztem kinek a háza, és az idős hölgy azt felelte: "Ez Manderley."
- Szégyelltem magam, hogy nem tudtam. -Manderley gyönyörű.
Számomra a hely, ahol születtem...
és éltem egész életemben.
De most nem hiszem, hogy valaha is újra látom még.
Szerencsések vagyunk, hogy nem vagyunk most otthon, míg a hideg idő tart, nem ?
Hmm.
Nem emlékszem, hogy élveztem volna akár egy úszást is egész Júniusig Angliában.
A víz itt olyan meleg, hogy nem is tudok egész nap benne lenni.
Van itt egy veszélyes hullámtörés és egy férfi a múlt évben belefulladt ott.
Én soha nem féltem attól, hogy belefulladok, és Ön?
Jöjjön! Haza viszem.
[ Mrs. Van Hopper ] Oh, igen. Jól ismerem Mr. de Winter-t. Ismertem a feleségét is.
Mielőtt férjhez ment, ő volt a gyönyörű Rebecca Hildreth, tudja.
Belefulladt a tengerbe szegény, vitorlázás közben. Közel Manderley-hez.
Ő sosem beszél erről, természetesen, de attól még'egy megtört ember.
Felteszem, jobb, ha beveszem. Undorító vacak!
Adjon egy csokoládét! Gyorsan!
Oh, itt van végre. Épp ideje volt.
Siessen. Römizni akarok.
[ Mrs. Van Hopper hangja ] Ő volt a gyönyörű Rebecca Hildreth, tudja.
Azt mondják, egyszerűen imádta az asszonyt.
Ő volt a gyönyörű Rebecca Hildreth, tudja.
Feltételezem, még mindig nincs túl a felesége halálán.
Ő volt a gyönyörű Rebecca Hildreth, tudja.
de ő egy megtört ember
- Bonjour. - Nos, merre menjünk?
-Oh, úgy gondoltam, tenisz-leckét veszek. -Értem.
Felteszem vetette egy pillantást a prof.-ra, és ő ellenállhatatlanul jóképűnek tűnt...
és Ön egy iskoláslány rajongásával töri magát.
Rendben, menjünk. Hozzuk ki a legjobbat...
- Vége a kötelességnek? - Oh, igen.
Mrs. Van Hopper megfázása influenzává fejlődött, egy képzett nővér van mellette.
- Részvétem a nővérnek. Ég a vágytól, hogy teniszezzen? - Nem, nem különösebben.
Remek. Akkor menjünk autózni.
Jó napot, Mrs. Van Hopper. Hogy érzi magát?
Jól kijön vele, igaz?
Ez a prof. biztos, hogy mást is tanít magának a teniszen kívül.
Igyekezzen. Azt akarom, hogy elintézzen nekem pár telefont.
Csodálkoznék, ha Mr. de Winter még a hotelben lenne.
"Drága, Mr. de Winter: Miért nem felel a hívásaimra, maga CSÚNYA ember? Mihelyt legyőzőm ezt a vacak, öreg megfázást IGÉREM
nem hagyom, hogy unatkozzék Monte-ban, mert tudom, ez az, amit tennie kell.
Unatkozik, unatkozik unatkozik. Baráti üdvözlettel Edyth Van Hopper
Mehetek mostmár?
A leckék száma alapján, amit vesz, lassan Wimbledon-ban is elindulhat.
De ez lesz az utolsója, szóval hozza ki a legjobbat belőle.
Az a baj azzal, ha így fekszem, hogy magának nincs elég dolga, amit csináljon.
De ma megszabadulok a nővértől,
és mostantól teljes gőzzel dolgozhat.
Igen, Mrs. Van Hopper.
- Nővér! - Igen, Mrs. Van Hopper?
Teljesen bizonyos benne, hogy ott hagya Mr. de Winternek az üzenetemet?
- Természetesen, asszonyom. - Ezt egyszerűen nem hiszem el.
Bizonyosan visszahívott volna.
Óh, szegény fiú. Egyszerűen utálom, hogy olyan egyedül látom.
Tudja, csak azt... azt kívánnám, hogy bár lenne egy találmány...
amivel kis üvegcsébe zárhatnánk az emlékeket akár a parfümöt.
És sosem fakulna meg, nem száradna ki.
Aztán amikor csak szeretném, kihúznám a dugót az üvegből...
és ismét átélném azt az emléket.
És pontosan melyek a pillanatok, amiket eltenne?
Óh, az összeset. Az összeset, ebből az utolsó néhány napból.
Attól tartok, be kéne szerezni egy teljes polcot, ami tele lenne üvegekkel.
Néha, tudja ezek az apró üvegek démonokkal vannak tele...
és megtalálják az utat, hogy magára loccsanjanak...
amikor épp kétségbesetten próbálja elfejeteni őket.
Hagyja abba a körömrágást.
Oh, bárcsak 36 éves nő lennék
fekte szaténba öltözött, gyöngysorral a nyakamban.
Hát nem lenne itt velem, ha olyan lenne.
Mr. de Winter, megmondaná nekem, ha szépen kérem miért kért meg, hogy jöjjek magával?
Óh, az nyilvánvaló, hogy kedves akart lenni
de miért engem választott a jótékonykodáshoz?
Azért kértem, hogy jöjjön velem, mert a társaságát akartam.
Ön jobban elfeledtette velem a múltamat..
mint Monte-Carlo összes fénye együttvéve.
De ha azt hiszi, csak kedveskedni akartam, vagy jótkényokodni,
akkor most szálljon ki az autóból és menjen haza egyedül ahogy akar.
Gyerünk, nyissa ki az ajtót és szálljon ki.
Fújja ki az orrát.
És kérem, ne hívjon Mr. de Winternek.
Nagyon meggyőző keresznevek sorával rendelkezem.
George Fortescue Maximilian. De nem szükséges az összeset egyszerre használnia
A családom Maximnak hív.
És mégegy dolog.
Kérem ígérje meg nekem, hogy sosem fog fekete szatént vagy gyöngyöket viselni...
vagy 36 évessé válni.
Igen, Maxim.
[ Mrs. Van Hopper ] Pete harmatos szerelme(?)! Jöjjön ide!
Mit gondol, mi történt ? A lányom eljegyezte magát és esküvőre készül.
- Igazán? Milyen jó hír. - Azonnal indulnunk kell New York-ba.
Foglaljon helyet az Aquitania-ra és el kell érnünk az 1 2..30-as vonatot Cherbourg-ba.
Siessen és szerezzen egy cselédet, aki segít a pakolásban. Nincs vesztegetni való időnk.
Menjen már, és ne piszmogjon!
Mr. de Winter-t, kérem.
Óh, kilovagolt?
És délutánig vissza sem jön?
Oh... nos... adja nekem a recepcióst kérem.
Megyek és megnézem, maradt-e még valami a szobámban.
Mr. de Winter visszajött már ?
Igen? Kapcsolná nekem, kérem?
Óh, én csak... a könyvemet kerestem. Azt hittem becsomagoltam...
Jólvan, gyerünk már! Azt autó a bejáratnál vár.
Szeretnék hagyni egy címet, hogy hová továbbítsák a könyvet, ha megtalálnák.
Feltelefonálna Mr. de Winter-nek, kérem ?
Igenis, asszonyom. Cent vingt-deux.
Semmi válasz.
Köszönöm.
- Mondja meg neki, hogy siessen! - Igen, asszonyom.
Mr. de Winter-t keresem.
Mr. de Winter épp most kért reggelit a szobájába asszonyom.
-[ Maxim ] Jöjjön be.
Hello, mit csinál itt? Mi a baj?
Csak azért jöttem, hogy elköszönjek. Elmegyünk.
- Mi a csudáról beszél? - Ez az igazság.
Most azonnal megyünk, és attól féltem soha többé nem látom Önt.
Hová viszi magát?
New York-ba. Nem akarok menni.
Gyűlölni fogom. Nyomorultul fogom érezni magam.
Felöltözöm itt. Nem tart soká.
Melyiket választja, New York-ot vagy Manderley-t?
Oh, kérem, ne vicceljen ezzel. Mrs. Van Hopper' vár rám...
és én... én, jobb ha mostmár "good-bye"-t mondok.
Megismétlem.
Elmehet Amerikába Mrs. Van Hopper-rel
vagy haza jöhet velem Manderley-be.
Úgy érti titkárnőre van szüksége vagy ilyesmi?
Én feleségül kérem, kis bolond.
- Nyitva.
Az ételem? Ki vagyok éhezve Egyáltalán nem reggeliztem még.
Úgy látom a javaslatom, egyáltalán nem vonzó. Sajnálom.
Ó, félreérti. Én csak nem vagyok az a fajta nő, akit a férfiak feleségül akarnak venni.
Ezt meg hogy a csudába érti?
Én nem tartozom a maga világába, ez az egyik dolog.
Miért, milyen az "én világom"?
Oh, hát Manderley. Tudja, hogy értem.
Nos, szerintem a legjobb bírája vagyok annak, hogy eldöntsem, vajon oda tartozik-e vagy sem.
Természetesen, ha nem szeret engem, akkor az egy más dolog.
Adott egy pofont az önteltségemnek, ez minden.
Ó, de én szeretem! Borzasztóan szeretem.
Egész reggel sírtam, mert azt hittem sosem látom már viszont.
Áldott legyen ezért.
Egy szép nap majd emlékeztetem erre és nem fog hinni nekem.
Olyan kár, hogy fel kell nőnie.
Nos, most hogy ezt elrendeztük talán megszánhatna némi kávéval.
Két cukorral és némi tejjel kérem.
Ugyanez a teával. Ne felejtse.
Ki mondja el a híreket Mrs. Van Hopper-nek ?
Ó, Ön tegye. Annyira mérges lesz.
Mi a szobája száma?
Ó, nincs ott. Már lenn van az autónál.
Hello. A recepcióst kérem.
Hello. Mrs. Van Hoppert a kocsijában találja meg.
átadná a tiszteletem és megkérdezné tőle,
hogy volna-e olyan kedves fejönni a szobámba ?
Igen, a szobámba.
Mr. de Winter üzeni Önnek kérem, hogy fáradjon fel a szobájába.
Mr. de Winter ? Nahát. Persze.
Nem egészen így képzelte a lánykérést ugye ?
Mondjuk egy üvegházban kéne történnie,
maga fehér ruhában és vörös rózsával a kezében...
a távolban hegedűszó hallatszik,
és heves szerelmet kéne vallanom egy pálmafa mögött.
Szegény drágám. Sose bánja.
- Ó, én nem bánom.
Nyugalom, nyugalom. Egy szót sem kell szólnia.
Olyan boldog vagyok, hogy hívott, Mr. de Winter.
Kénytelen voltam hirtelen indulni. Olyan udvariatlan tőlem, hogy nem tudattam ezt Önnel
De táviratot kaptam ma reggel, mely tudatta, hogy...
a lányom eljegyezte magát és férjhez megy.
Ez inkább egy véltelten egybeesés, Mrs. Van Hopper.
Azért kérettem magamhoz, hogy tudassam Önnel a saját eljegyzésemet.
Nem mondhatja komolyan ! Ó, mennyire csodálatos !
Milyen romantikus. És ki a szerencsés hölgy?
Bocsánatát kérem, hogy ilyen hirtelen megfosztom Önt a társaságától.
Remélem nem okozok ezzel túlzott kényelmetlenséget.
Mikor történt ez az egész?
Csak most, Mrs. Van Hopper. CSak egy pár perccel ezelőtt.
Egyszerűen nem tudom elhinni.
Feltszem veszekednem kéne, hogy nekem erről...
az egészről egy szót sem szólt.
Mit kéne gondolnom?
Mindkettejüknek gartulálok és fogadják jó kívánságaimat is.
Mindkettejüknek nagyon örülök Mikor és hol lesz az esküvő?
- Itt, és amilyen gyorsan csak lehet. - Egy viharos románc!
Pompás ! Könnyedén elhalaszthatom a hajóutamat egy héttel.
Ennek a szegény gyermeknek nincs anyja,
szóval felelősséget érzek, hogy mindent jól elrendezzek--
trousseau, fogadás és minden egyéb.
És én fogom kiadni a menyasszonyt. De a poggyászaink.
- Menjen le és szóljon a portásnak, hogy vegyenek ki mindent az autóból. - Egy pillanat!
A lehető leghálásabbak vagyunk, de azt hiszem mindketten...
jobban szeretnénk ezt csendben letudni.
- És nem engedhetem, hogy Ön elhalassza a hajóutat. - Oh, de...--
Nem, nem, nem. Drágám, lemegyek és szólok, hogy rendben hozzák vissza a poggyászaid.
Köszönöm, Maxim.
Szóval ez történt a betegségem alatt.
Tennisz leckék, hogyne !
Azt hiszem gratulálnom kéne ehhez a gyors munkához.
Hogyan sikerült? Gyors víz, partot mos.
Mondja, csinált valamit, amit nem lett volna szabad ?
Nem tudom mire gondol.
Ó, jólvan hát. Úgyis mindig azt mondtam, az angol embereknek furcsa az ízlése.
Ugyancsak ki kell tennie magáért, mint Manderley úrnőjének.
Teljesen őszintén drágám, nem hiszem, hogy boldogulni fog vele.
Nincs meg a gyakorlata.
A leghalványabb fogalma sincs róla, mit jelent kiemelkedő hölgynek lenni.
Természetesen tudja miért akarja elvenni magát, ugye ?
Nem áltatja magát azzal, hogy szerelmes magába, ugye?
a tény az, hogy az üres ház egyszerűen az idegeire ment
és elvesztette a fejét.
Csak nem képes egyedül élni.
Jobb, ha távozik, Mrs. Van Hopper. Le fogja késni a vonatát.
Hmm. Mrs. de Winter.
Isten vele drágám, és sok szerencsét!
Monsieur ! Vous avez oubliez votre carnet de mariage.
Azt mondja, ott lfelejtettem a bizonyítékát, hogy nős vagyok.
Jó ég!
Valaki másnak is ez az ötlete támadt.
- Nem édesek ? - De igen.
Legalább egy menyasszonyi fátylat szerettél volna, ugye ?
Vagy minimum--
Madame, madame, combien c'a fait ? Tout de tout ?
Je vous remercie mille fois, madame. Merci.
Oh, Maxim, milyen csodásak.
Oh, tökéltesen csodásak.
Ah... oh... tökéletesen csodásak.
- Isten hozta itthon, Mr. de Winter. - Köszönöm, Smith.
- Fázol, drágám ? - Igen, de csak kicsit.
Nem kell rémüldöznöd, tudod.
Csak légy önmagad és mind imádni fognak.
A háztartás miatt egyáltalán nem kell aggódnod.
Mrs. Danvers a házvezetőnő. Hagyd csak rá nyugodtan.
Hello. Esni kezd. Jobb lesz, ha sietünk.
Itt van, fogd. Tedd a fejed fölé.
Köszönöm.
Ez az Ez itt Manderley.
Na itt vagyunk, Frith. Mindenki jól van?
Igen Uram, köszönjük. Boldog vagyok, hogy itthon láthatom Uram.
- Ő Mrs. de Winter, Frith. - Örülök, hogy megismertem
Nem számítottam rá, hogy a teljes cselédség jelen lesz.
Mrs. Danvers rendelése, Uram.
Oh. Sajnálom. Nem tart soká.
[ Maxim ] Ő Mrs. Danvers.
Örülök, hogy megismerhetem.
Mindent előkészítettem Önöknek.
Ez nagyon kedves Öntől. Nem vártam semmit.
[ Maxim ] Azt hiszem teáznánk Frith.
[ Frith ] A könyvtárban készen várja, sir.
[ Maxim ] Gyere drágám.
Oh, Maxim ! Bújj be!
Oh, jó estét, Mrs. Danvers.
Jó estét, asszonyom.
- Remélem Alice-t kielégítőnek találta, asszonyom.
- Ó, igen, köszönöm. Tökéletesen. - Ő a szobalány.
Ő fog az Ön rendelkezésére állni, amíg a saját szobalánya megérkezik.
Ó, nekem nincs szobalányom. Azt hiszem Alice-al meg leszek elégedve.
Attól tartok, túl hosszan nem, asszonyom.
Az Ön pozíciójában egy hölgynek saját szobalányra van szüksége.
Remélem elfogadhatónak találja a szoba új berendezését, asszonyom.
Nem tudtam, hogy meg lett változtatva.
Remélem, nem okozott túl sok fáradtságot.
Csak Mr. de Winter utasításait követtem.
Oh, nos, milyen volt azelőtt?
Öreg tapéta volt benne és különböző drapériák.
Sosem használták sokat, kivéve, ha alkalmi látogatók jöttek.
ó, akkor eredetileg ez nem volt Mr. de Winter szobája, ugye ?
Nem, asszonyom. Korábban sosem használta a keleti szárnyat.
Természetesen. Innen nincs kilátás a tengerre.
Az egyetlen jó kilátás rá a nyugati szárnyból lehetséges.
Ez a szoba elbűvölő és én biztos vagyok benne, hogy kényelmesen fogom érezni magam.
Ha bármire szüksége van asszonyom, csak egy szót kell szólnia nekem.
Feltételezem, régen itt van már Manderley-ben, régebben mindenki másnál.
Nem olyan rég, mint Frith. Ő már akkor itt volt, mikor az idős uraság még élt
és Mr. de Winter kisfiú volt.
Oh, értem. És Ön nem jött ide, csak miután... ?
Akkor jöttem ide, mikor az első Mrs. de Winter menyasszony lett.
Mrs. Danvers, remélem, barátok leszünk.
Türelmesnek kell lennie velem. Ez a fajta élet nekem teljesen új,
és szeretném jól csinálni...
és boldoggá tenni Mr. de Winter-t.
Már tudom, hogy az összes, a ház működésével kapcsolatos intéznivalót Önre hagyjatom.
Nagyon jól van így. Remélem megelégedéssel szemléli majd a munkámat, asszonyom.
Azóta vezetem a házat, hogy Mrs. de Winter meghalt
és Mr. de Winter sosem panaszkodott.
Most azt hiszem, lemegyek.
Az a szoba a nyugati szárnyban, amelyről beszéltem Önnek, azon az ajtón túl van.
Most nem használják.
Az a legszebb lakosztálya a háznak...--
Az egyetlen, amiből a gyepen át jó kilátás nyílik a tengerre.
Az volt Mrs. de Winter lakosztálya.
- Jó reggelt. - Jó reggelt.
Ön Mrs. de Winter, ugye ?
- Igen. - Én Crawley vagyok.
Én vezetem a gazdaságot.
Borzasztóan örülök, hogy megismerhetem.
Félelmetesen nagy mennyiségű anyag gyűlt össze, míg Maxim távol volt.
Igen, képzelem.
Én...én kívánom, bár segíthetnék benne valahogyan.
Oh, nem. Frank sosem engedi senkinek, hogy segítsen neki.
Ő olyan mint egy öreg tyúkanyó a számláival, bérleteivel és adóival.
- Gyerünk Frank, essünk túl ezeken a megbeszéléseken. - Hozom a papírjaimat.
Változatos reggeit találsz amott.
- Az egészet meg kell enned, különben a szakács halálosan meg lesz sértve. - Megteszem, ami tőlem telik, Maxim.
Nekem körbe kell járnom a birtokokat Frank-el, megbizonyosandó, hogy egyet sem vesztett el.
- De Te rendben leszel, nem ? - Mm-hmm.
Ismerkedsz már az új otthoddal?
Nézd meg a Times-ot Van itt egy horrorisztikus cikk arról...
hogy mi a baj az angol krikettel.
Oh, uh, igen, um--
A testvérem Beatrice és a férje Giles Lacy meghívatták magukat ebédre.
- Mára? - Igen.
Feltételezem, az öreglány alig várja már, hogy jól megnézzen magának.
Nagyon közvetlennek fogod találni.
Ha nem tetszel neki, egyenesen az arcodba fogja mondani.
Ne aggódj drágám. Időben visszajövök, hogy megvédjelek tőle.
- Good-bye, darling. - Good-bye, Maxim.
- Good-bye. - Good-bye.
- Jó reggelt, asszonyom. - Jó reggelt, Frith.
Tehetek valamit Önért asszonyom ?
Oh, nem, köszönöm, Frith. Igazán nem vagyok túl éhes.
Köszönöm.
- Az újságja, asszonyom. - Oh, igen, köszönöm Frith.
- Asszonyom... - Megcsúsztam.
Oh, köszönöm, Frith.
- Hatalmas, ugye? - Igen, asszonyom. Manderley egy nagy ház.
Ez volt a bálterem a régi napokban.
Még mindig csak neves alkalmakkor használatos, mint egy nagyobb vacsora vagy egy bál,
és nyitva van az érdeklődő emberek számára is, tudja, hetente egyszer.
Ez kedves.
Bocsánat, asszonyom?
Attól tartok a tűz nem igazán fog égni délutánig a könyvtárban asszonyom.
De a reggeli szobában már begyújtottak
Természetesen, ha kívánja, hogy begyújtassak itt, asszonyom...--
Oh, nem, Frith. Nem is álmodtam róla.
Uh, Mrs. de Winter--
Úgy értem, az első Mrs. de Winter a társadalmi kapcsolatainak ügyeit...
és a telefonálást a reggeli szobában szokta végezni, a reggeli elfogyasztása után.
Köszönöm, Frith.
Valami baj van, asszonyom?
Oh, nem. Csak... hogy jutok a reggeli szobába?
- Oh, az az ajtó az ott, balra. - Oh, igen, köszönöm.
Mrs. de Winter ? Oh, attól tartok, téves.
Mrs. de Winter meghalt, már több, mint egy éve.
Oh, úgy érem, én...--
- Oh. - Az a belső telefon volt, asszonyom.
Valószínűleg a főkertész várta, hogy megkapja az instrukciókat.
Látni akart, Mrs. Danvers ?
Mr. de Winter úgy tájékoztatott, hogy a testvére Mrs. Lacy...
és Lacy Őrnagy várhatóak ebédre.
Szeretném tudni, megelégedésére szolgál-e a menü.
Oh, igen, biztosan. Igazán megfelelő és kellemes.
Észrevehette asszonyom hogy kihagytam egy üres helyet a szósznak.
Mrs. de Winter különös figyelmet fordított a szószokra.
Akkor olyan legyen, amiről úgy gondolja Mrs. de Winter azt akarta volna.
Köszönöm asszonyom.
Ha befejezte a levelei megírását Robert elviszi őket a postára.
A lev... a leveleim?
Ó igen, természetesen. Köszönöm, Mrs. Danvers.
- Hogy van, Frith ? - Jó reggelt, Mrs. Lacy.
- Hol van Mr. de Winter ? - Azt hiszem kiment a birtokra Mr. Crawley-vel.
Milyen idegesitő tőle, hogy nincs itt mikor érkezünk! És milyen jellemző!
[ Beatrice ] Azt mondhatom, az öreg Danvers csodálatosan rendben tartja a házat.
Ezt a virág elrendezési trükköt biztos, hogy Rebecca-tól tanulta.
[ Giles ] Kíváncsi lennék hogyan érzi most magát,
itt, úgy hogy egy volt kóruslánytól kapja az utasításait.
[ Beatrice ] Honnan a csudából vetted az ötletet, hogy volt kóruslány?
Dél-Franciaországban szedte fel, nem?
- És mi van, ha ott ? - Hát pont ez az.
Üdvözlöm. Én vagyok Maxim felesége
Örülök, hogy megismerhetem. Épp most mondtam, hogy Ön meglehetősen különbözik attól, amit vártam.
Ne beszélj ostobaságot. Pontosan olyan, amilyennek megjósoltam.
- Hogy tetszik Manderley ? - Nagyon szép, ugye ?
És hogy jön ki Mrs. Danvers-el?
Nos, én...én sosem találkoztam senki olyannal, mint ő azelőtt.
Úgy érti, megrémíti ? Hát nem egy festmény, az már igaz.
Giles, kicsit sok már belőled itt. Menj valahová máshová.
Megyek és megpróbálom megtalálni Maximot, jó lesz úgy?
Giles.
Én...én nem akartam semmi rosszat mondani Mrs. Danvers-re.
Oh, semmi okod rá, hogy félj tőle.
De nem hiszem, hogy nekem kéne megmondanom hogyan bánj vele.
- Leülünk ? - Oh, igen, igen, persze.
Tudod először is ott van a hirtelen fellobbanó irigysége
és keservesen meg van sértődve.
- Dehát miért kéne neki... ? - Nem tudod ?
Azt hittem Maxim már elmondta neked.
Mrs Danvers egyszerűen imádta Rebecca-t.
- Hogy van, Robert ? - Elég jól, köszönöm asszonyom.
- Még mindig fájnak a fogai ? - Sajnos igen, asszonyom.
Ki kéne huzatnia őket, mindet. Szánalmas kellemetlenség. Fogak.
- Köszönöm asszonyom. - Ooh, micsoda tányérravaló...
- Vadászik ? - Nem. És attól tartok..., még sosem lovagoltam.
Oh, itt lovagolnia kell. Mind szoktunk.
Hogy lovagol, női nyeregben vagy hagyományosban ?
Ó, igen, elfeljetettem. Nem lovagol, ugye?
Huh, muszáj lesz. Nincs semmi más itt amit csinálhatna.
Maxim, mikorra tervezed, hogy ismét partikat adj, mint a régi szép napokban?
- Még nem gondolkodtam rajta. - De már mindenki majd belehal, annyira látni akar...--
Igen, biztosra veszem, hogy akar.
Miért nem adsz egy álarcosbált újra?
- Nos...-- - Kevesem, szeretsz táncolni?
Ó, imádok. De nem táncolok túl jól.
- Rumbázni? - Sosem próbáltam.
Meg kell tanítania. Azt mondom öreg fiú, próbálom kitalálni, hogy mit csinál a feleséged...
Nos, rajzol egy kicsit.
Rajzolás ! Remélem nem ez a modern vacak.
Tudja, tájképek, fényjátékok
reprezentálni a lélek gyötrelmeit.
- Nem vitorlázik, ugye ? - Nem.
Hát... hála legyen Istennek ezért, nem?
Nagyon szerelmes vagy Maximba, ugye?
Igen, látom, hogy az vagy.
Ugye nem bánod, ha ezt mondom, de miért nem csinálsz valamit a hajaddal?
Miért nem vágatod le, vagy tűzöd el a füled mögé ?
Oh, nem, ez így rosszabb Maximnak mi a véleménye róla?
- Szereti így, ahogy hordod? - Sosem említette.
Oh, ne is hallgass rám.
Látom, ahogy öltözöl. Úgy tűnik nem nagyon érdekel mi van rajtad.
De kíváncsi lennék Maxim mit szól ehhez.
Ő olyan otthonos, ha ruhákról van szó.
Nem hiszem, hogy valaha is észre vette volna mit viselek.
Ó, nos, akkor igen sokat változott mostanában.
Szükségtelen aggódnod az öreg Maxim és a hangulatai miatt.
Sosem lehet tudni mi jár abban a csendes fejében.
Gyakran pokoli dühbe gurul, és amikor...--
De nem hiszem, hogy veled szemben is elvesztené az önuralmát.
Te olyan szelíd kislánynak látszol.
- Gyerünk Öreglány, 3-ra ott kell lennünk teázni... - Jól van, megyek már.
Nos.., Isten veletek Maxim, öregfiú
Isten veled, Giles. Köszönöm, hogy eljöttetek Öregem.
Isten veled drágám. Bocsáss meg nekem, amiért annyi udvariatlannal kérdéssel zaklattalak.
Mindketten őszintén reméljük, hogy boldog leszel itt.
Oh, köszönöm, Beatrice. Nagyon köszönöm.
És gratulálnom kell neked azért, ahogy Maxim most kinéz.
Mi mind annyira aggódtunk érte a múlt év eseménye miatt.
De, természetesen, hát ismered az egész történetet.
-[ Maxim ] Isten veled, Beatrice, drágám. -Isten veled, öregfiú
- Isten veled - Isten veled
Hála az égnek, hogy elmentek. Most legalább körbesétálhatjuk a helyet.
Lehet, hogy esőt kapunk, de nem bánod, ugye?
- Nem, de visszamegyek a kabátomért. - Van egy rakás esőkabát az üvegházban.
Robert, legyen szíves fusson és hozzon egy kabátot az üvegházból Mrs. de Winternek.
- Mit gondolsz Beatrice-ről ? - Oh, nagyon kedveltem őt.
De azt mondta, hogy eléggé más vagyok, mint amilyenre ő számított, hogy leszek.
Miért, mégis mi az ördögöt várt ?
Ó, attól tartok valaki okosabbat és kifinomultabbat (a szó mesterkéltet is jelent).
Tetszik neked a hajam?
A hajad ? Igen, persze. Miért, mi a baj vele ?
Oh, nem is tudom. Csak kérdeztem.
Milyen mulatságos vagy.
- Köszönöm. - Fel kell vennem ?
Igen, hát hogyne, hogyne, hogyne. Nem lehetsz elég elővigyázatos a gyerekekkel.
Gyerünk,Jasper. Gyerünk, mozogj le valamennyit abból a kövérségből.
Jasper ! Erre, nem arra !
Gyere ide!
Hová vezet ?
- Óh, egy kis csónakházhoz, ahol régen a csónakot tartottuk. - Oh, menjünk le.
Oh, nem. Ez ugyanolyan, buta érdektelen része a strandszakasznak, mint az összes többi.
- Oh, kérlek. - Na jó, nem bánom.
Lemegyünk és vetünk rá egy pillantást ha tényleg ezt akarod.
Ez Jasper. Valami baj történhetett vele. Talán megsérült.
-Nem, minden rendben vele. -Nem gondolod, hogy jobb lenne, ha megnézném?
Ne zavartasd magad miatta, nem szokott baja esni és megtalálja az útját haza.
Jasper ! Jasper !
Oh, hát itt vagy.
Mit akarsz itt,Jasper ? Gyere. Gyere haza.
Menjünk haza. Jasper. Jas....--
Oh... Nem gondoltam, hogy más is van itt...--
Ismeröm ezt a kutyát. A házbul gyün.
De nem a magáé.
Nem. Ő Mr. de Winter kutyája
Van valamilye amivel megköthetném?
Gyere,Jasper.
Ugye nem mondja el senkinek, hogy itten látott engem, ugye ?
Nem a birtokhoz tartozik ?
Nem csiná'tam semmi rosszat. Csak leraktam a kagylóimat
Ugye beleveszett a tengerbe, ugye ?
Sose jön többé vissza, ugye?
Nem, sosem jön vissza. Gyere ,Jasper.
Maxim ! Mi a baj?
Maxim !
Sajnálom, hogy olyan sokáig maradtam, de kellett találnom egy kötelet, hogy megkössem Jaspert.
Igyekezz már,Jasper ! Az isten szerelmére!
Kérlek, várj meg. Maxim, Mi a baj? Olyan dühösnek látszol.
Tudtad, hogy nem akarok lemenni oda, de Te szándékosan lementél.
Miért ne ? Hisz csak egy öreg ház van ott, meg egy furcsa ember...--
Nem mentél be a csónakházba, ugye? De igen. Az ajtó...--
Ne menj többé oda, hallod?! Jól van, de miért ne ?
Ha neked lennének azok az emlékeid, mint nekem, Te sem akarnál oda menni, de még gondolni sem rá !
Mi a baj? Úgy sajnálom! Kérlek!
Távol kellett volna maradnunk. Sosem szabadott volna visszajönnünk Manderley-be.
Ó, micsoda bolond voltam.
Boldogtalanná tettelek. Valahogy megsebeztelek.
Ó, nem tudlak ilyennek látni, amilyen most vagy...
mert olyan nagyon szeretlek.
Tényleg? Tényleg?
Megríkattalak. Bocsáss meg.
Néha elvesztem a fejem minden különösebb ok nélkül.
Nem ?
Gyere. Haza megyünk, iszunk egy kis teát és elfeletjük ezt az egészet.
Igen, felejtsük el az egészet.
Add ide Jasper-t.
- Hello. Jöjjön be. - Oh, kérem ne álljon fel, Mr. Crawley.
Csak azt akartam tudni, hogy értette, amit valamelyik nap mondott...
arról, hogy megmutatja, hogyan mennek itt a dolgok ?
- Természetesen. - Mit csinál most ?
Értesítem az összes bérlőt, hivatalosan arról, hogy Maxim...
hazatért a feleségével együtt,
és ez a heti bérlet ingyenes nekik.
Ó, ez Maxim ötlete volt?
Igen. Az összes szolgáló kap ajándékba egy heti bért.
Ó, nem is mondta nekem.
Segíthetek? legalább a bélyegeket felragaszthatnám.
Ez végtelenül kedves Öntől. Nem ülne le?
Oh, igen, köszönöm.
Én...én egyik nap lenn voltam a parton a csónakháznál.
Volt ott egy ember...-- egy olyan zavaros.
-Jasper folyamatosan ugatta. - Oh, igen. Biztosonyan Ben volt.
Bocsásson meg. Ártalmatlan szegény.
Mi adunk neki alkalmi munkákat.
Az a csónakház kezdi a pusztulás jeleit mutatni, romosodik.
Miért nem tesznek vele valamit ?
Nos, azt hiszem, ha Maxim azt akarná, hogy csináljunk vele valamit, mondta volna nekem.
Azok odalenn mind Rebecca dolgai ?
Igen, azok.
Mire használta a csónakházat?
Valaha a hajó volt a közelben horgonyoztatva.
Milyen hajó?
Az a hajó, amivel elment vitorlázni akkor is mikor a tengerbe veszett ?
Igen. Felborult és elsüllyedt. Őt lesodorta a tenger a fedélzetről.
Nem félt ilyesmit csinálni egyedül ?
Ő nem félt semmitől.
Hol találták meg?
Edgecombe-hoz közel, úgy 40 mérföldnyire a csatornában, két hónappal az eset után.
Maxim ment fel, hogy azonosítsa. Borzalmas volt neki.
Igen, biztosan.
Mr. Crawley, kérem ne higyje, hogy morbid kíváncsiság vezérel.
Nem így van. Csak azért, mert annyira balszerencsének érzem.
Mindig, valahányszor csak találkozom valakivel,
Maxim testvérével akár a cselédekkel,
tudom, hogy mind ugyanarra gondolnak.
Összehasonlítgatnak vele, Rebecca-val.
Oh, nem szabad ezt gondolnia.
El sem tudom mondani, milyen boldog vagyok, hogy hozzáment Maximhoz.
Ez reményteljes változás az életében.
És az én véleményem szerint, nagyon üditő...
hogy talált valaki olyat, mint maga akinek nincs köze igazán
Manderley-hez.
Ez nagyon édes Öntől. Mondhatom, ostoba voltam.
de minden nap beleütközöm azokba a tulajdonságokba amik nekik megvoltak, belőlem meg hiányoznak:
szépség, ész és intelligencia...
és, ó, mindazok a dolgok, amik olyan fontosak egy asszonyban.
Dehát Önnek is vannak kvalitásai, amik nem kevésbé fontosak...--
sőt, mondhatom, fontosabbak.
Kedvesség és nyíltság...
és ha megbocsátja nekem, ez az egyszerűség...
többet jelent egy férjnek, mint a világ összes esze és szépsége.
Senki közülünk nem akar a múltban élni. Maxim a legkevésbé.
Ez önre vár tudja, hogy kivezessen, belőle minket.
Megígérem, hogy nem hozom ezt fel többet
de mielőtt befejeznénk ezt a beszélgetést...
válaszolna csak még egyetlen kérdésemre?
Ha olyasmi, amit meg tudok válaszolni, megteszem, ami telik tőlem.
Árulja el kérem, milyen volt Rebecca igazából?
Azt hiszem...--
Azt hiszem ő volt a legcsolálatosabb teremtmény, akit valaha láttam.
- Jó estét, Maxim. - Hello.
A film a mézeshetekről megérkezett végre.
Megnézzük vacsora előtt ?
Mi a csudát viselsz magadon?
Oh, semmit. Csak rendeltem egy új ruhát Londonból. Remélem nem bánod.
Oh, nem. Csak gondolod ez a fajta jól áll neked?
- Egyáltalán nem tűnik hozzád illőnek. - Azt hittem tetszeni fog.
És mit csináltál a hajaddal?
Oh, értem.
Ó, drágam, Ó, drágam, Ó, drágam, annyira sajnálom.
Csodálatosan nézel ki, csodálatosan.
Ez igazán kedves... változatosság.
Na megnézzük ezeket a képeket ?
Igen, szeretném látni őket.
Ó, most nézd. Nézd ezt!
Hát nem volt csodás, drágám? Visszamegyünk oda egy nap?
Igen, persze. Ah, nézd magad. Ott.
Nem lennének az unokáink elragadtatva. ha látnák milyen csodás voltál ?
Oh, nézd!
- Oh, de szerettem.
Nézd.
- Igen, nagyon kedves. - Emlékszel erre ? - Igen.
Oh, kívánom, hogy a mézesheteink bár tartanának örökké, Maxim.
Oh, szétment ! Nézd. Oh. Oh. Oh, Tartsd.
Szokás szerint rosszul kezeltem, vagy valami.
Igen, Frith, mi az ?
Bocsásson meg uram. Válthatnék Önnel egy szót ?
Igen, jöjjön beljebb.
Robertról van szó, uram.
Egy enyhébb cívódás van közte és Mrs. Danvers között.
- Oh, édes... - Robert nagyon feldúlt.
Ez baj. Mi történt ?
Úgy tűnik Mrs. Danvers megvádolta Robertet...
hogy ellopott egy értékes szobrot a reggeli szobából.
Robert nyomatékosan visszautasítja ezt a gyanúsítgatást.
- És mi volt az a dolog? - Egy porcelán Cupido, Uram.
[ Maxim ] Óh, édes.... Egy az értékesebbek közül, igaz ?
Nos, mondja meg Mrs. Danversnek, hogy nyugodjon meg valahogy, én biztos vagyok benne, hogy nem Robert volt.
[ Rrith ] Igenis uram.
Miért hozzám jönnek az ilyen dolgokkal ? Ez a Te dolgod, szívem.
Maxim, már akartam mondani neked, csak... elfelejtettem.
- Az az igazság, hogy én törtem el a szobrot. - Te törted el?
De mi a csudáért nem modtad míg Fritz itt volt ?
Nem tudom. Nem szerettem volna.
Attól féltem, bolondnak néz.
Nos, mostmár méginkább annak fog nézni.
El kell magyaráznod neki és Mrs. Danversnek is.
- Nem, csináld Te. Én felmegyek - Ne légy már ilyen kis bolond.
Bárki azt hiheti, hogy félsz tőlük.
Tévedés volt az egész Mrs. Danvers.
Kétségtelenül, Mrs. de Winter törte el a szobrot...
és elfelejtett róla szólni.
Én annyira sajnálom. Én...én nem gondoltam, hogy Robert bajba kerül miatta.
Lehetséges a szobor javítása, Asszonyom ?
Attól tartok, nem. Több darabra esett szét.
Mit csináltál a darabokkal?
Igen... eltettem a darabokat az egyik íróasztal fiók mélyére.
Nos, úgy tűnik, mintha Mrs. de Winter attól félt volna...
hogy Ön börtönbe záratja, nemde Mrs. Danvers ?
Találja meg a darabokat, nézze meg javítható-e és szóljon Robertnak, hogy szárítsa fel az arcát.
Természetesen bocsánatot fogok kérni Robert-től.
Esetleg, ha legközelebb ilyesmi történne és Mrs. de Winter személyesen nekem szólna...--
Igen, igen, jól van. Köszönjük, Mrs. Danvers.
Azt hiszem ez a csipesz már ki fog így tartani. Nem tudom.
Rettenetesen sajnálom drágám. Nagyon figyelmetlen voltam.
Mrs. Danvers nagyon dühös lehet rám.
Oh, hagyd Mrs. Danvers-t. Mi a csudáért kéne ennyire félned tőle?
Úgy viselkedsz, mint egy emeleti cseléd vagy ilyesmi,
és nem úgy, mint a ház asszonya.
Igen, tudom. De olyan kényelmetlenül érzem magam.
Nap mint nap megteszem, ami telik tőlem, de olyan nehéz...
az emberekkel, akik úgy bámulnak, mintha díjnyertes tehén lennék.
És kit zavar, ha igen ?
Emlékezz, hogy Manderley élete az egyetlen
ami odalenn érdeklődést kelt..
Hogy mi szúr szemet... A helyükben kéne lennem.
Feltételezem, ezért vettél el.
Mert tudtad, lassú vagyok, ostoba és gyakorlatlan...
és soha nem lehet semmit pletykálni rólam.
Pletyka? Hogy érted?
Nem... nem tudom. Csak mondtam, hogy mondjak valamit.
Ne nézz így rám.
Maxim, mi a baj ? Mit mondtam ?
Nem volt túl vonzó dolog ezt mondani, nem ?
Nem. Otromba volt és utálatoss.
Vajon nagyon önző voltam, hogy elvettelek...?
Hogy érted ?
Nem vagyok izgazán megfelelő társad, nem ?
És nincs sok szórakozásod sem, ugye?
Egy fiúhoz kellett volna hozzámenned, valakihez a saját korosztályodból.
Maxim, miért mondod ezt ? Természetesen társak vagyunk.
Igen? Hát nem tudom.
Velem nagyon nehéz élni.
Nem, nem nehéz. Könnyű, nagyon könnyű.
Sikeres a házasságunk, ugye? Igazán sikeres ?
Boldogok vagyunk, nem? Iszonyúan boldogok.
Ha nem hiszed, hogy boldogok vagyunk...
sokkal jobb lenne, ha nem tetetnéd.
És elmegyek.
Miért nem felelsz nekem ?
Hogyan felelnék, mikor én sem tudom a választ?
Ha azt mondod, boldogok vagyunk, hagyjuk ennyiben.
A boldogság olyasmi, amiről én mit sem tudok.
Oh, nézd, ez az...
mikor álványról vettem fel ? Emlékszel?
"Elmentem Londonba néhány, a birtokkal kapcsolatos üzelti ügyet elintézni.
Estére visszajövök, és bizonyos, hogy az általam adott rövid vakácó nálad üdvözlésre talál. Maxim"
Bocsásson meg asszonyom. Tehetek valamit Önért ?
Minden rendben, Hilda. Nagyon köszönöm.
Azonnal hozom a szendvicseket, asszonyom.
- Hilda. - Igen asszonyom ?
A nyugati szárny-- Senki nem használja többé, igaz?
Nem asszonyom. Nem, mióta Mrs. de Winter meghalt.
[ Mrs. Danvers ] Menjen el Mr. Jack valaki megláthatja.
[ Ravell ] Jólvan, Danny, öreg hárpia, jó volt ismét látni.
- Lélekszakadva várom a legújabb híreket
[ Mrs. Danvers ] Nem hiszem, hogy okos dolog idejönnie, Mr.Jack.
-Jasper, gyere - Oh, nonszensz, olyan mintha haza jönnék.
- Csendesebben Mr. Jack. - Igen, ne sokkoljuk Hamupipőkét.
A reggeli szobában van, ha a kertbe vezető ajtón távozik, nem fogja meglátni.
[ Ravell ] Meg kell mondjam, úgy érzem magam mint egy szegény rokon...
lapítok és a hátsó ajtót használom.
- Nos, toodle-oo, Danny. - Isten vele, Mr.Jack, és legyen óvatos.
-Jasper, csend!
Engem keres? Oh, ugye nem ugrasztottam meg ?
Nem, persze, hogy nem. Newigen tudtam, ki az.
- Igen, Te örülsz, hogy látsz öreg fiú, ugye ?
Örülök, hogy akad valaki a familiában, aki üdvözöl Manderley-ben.
És hogy van a jó öreg Max ?
Jól, köszönöm.
Hallottam, hogy Londonba ment és teljesen egyedül hagyta a kis menyasszonyát.
Ez annyira nem szép.
Nem fél tőle, hogy valaki idejön és elviszi magát?
Danny, az összes elővigyázatossága felesleges volt.
A ház úrnője az ajtó mögött bújkált.
Oh, miért nem mutat be az ifjú asszonynak ?
- Ő Mr. Favell, Asszonyom. - Örülök, hogy megismerhetem.
Örülök, hogy megismerhetem.
Kér egy teát vagy valamit ?
Hát nem egy elbűvülő meghívás?
Kérnek, hogy teázzam itt Danny és jó ötletnek tartanám elfogadni.
De talán magának van igaza. Milyen kár pont mikor már kezdtünk jól kijönni egymással.
Mégsem csábíthatjuk el az ifjú arát ugye,Jasper ?
Isten vele. Mulatságos volt találkozni magával.
Oh, mellesleg igazán szép lenne Öntől...
ha nem említené ezt a kis látogatást a tisztelt férjének.
Ő nem igazán fogad el engem.
- Jól van. - Ez nagyon derék magától.
Bárcsak lenne egy ifjú arám, aki három hónapja vár otthon.
De csak egy magányos agglegény vagyok.
Isten vele.
Oh, már tudom mi volt a baj a bemutatkozással.
Danny nem mondta, ugye ? Én vagyok Rebecca kedvenc unokatestvére.
Toodle-oo.
Óhajt valamit, Asszonyom. ?
Nem számítottam Önre, Mrs. Danvers.
Észrevettem, hogy az ablak nyitva, és feljöttem, hogy becsukjam.
Miért mondja ezt? Becsuktam, mielőtt kimentem a szobából.
Maga nyitotta ki, nem ?
Mindigis látni akarta ezt a szobát, nem így van, Asszonyom ?
Miért nem kérte soha, hogy mutassam meg?
Minden nap kész voltam rá, hogy megtegyem.
Csodás szoba, ugye ?
A legszebb, amit valaha láttam.
Minden úgy maradt, ahogy Mrs. de Winter szerette.
Semmin sem változtattunk azóta az éjszaka óta.
Jöjjön, megmutatom az öltözőjét.
Itt tartom az összes ruháját.
Szeretné látni őket, nem igaz ?
Érezze.
Karácsonyi ajándék volt Mr. de Wintertől.
Folyton drága ajándékokkal halmozta el, egész éven át.
Itt tartom az alsóneműit.
Direkt neki készítették a Convent of St. Calire nővérei.
Mindig megvártam őt, nem számított milyen késő van.
Néha ő és Mr. de Winter csak hajnalban jöttek.
Míg vetkőzött elmesélt mindent a partiról ahol volt.
Mindenkiről tudta, hogy mi érdekli és mindenki imádta őt.
Mikor végzett a fürdőjével
bejött a hálóba és leült ehhez az öltöző asztalhoz.
Elmozdította a hajkeféjét, ugye ?
Így ni, már jobb. Úgy ahogy ő is mindig idefektette.
''Jöjjön Danny, hajgyakorlat,'' mindig így mondta.
És úgy álltam mögötte mint most és minden alkalommal 20 percet keféltem a haját.
Aztán azt mondta:
''Jó éjt Danny,'' és bebújt az ágyba.
Ezt a darabot magam hímeztem neki,
és mindig itt tartom.
Látott valaha ennyire édeset ?
Nézze, láthatja alatta a kezem.
Nem is hinné, hogy olyan rég elment már, nem ?
Néha mikor végigsétálok a folyosón,
Elképzelem, hogy hallom őt, pont a hátam mögött
Azok a könnyű, gyors léptek. Sosem téveszteném el.
És nem csak ebben a szobában. Az egész házban, az összes szobában.
Szinte most is hallom.
Gondolja a halottak visszajönnek, hogy nézzék az élőket?
Nem, nem hiszek benne.
Néha kíváncsi vagyok, vajon ha visszajönne Manderley-be
és nézné magát meg Mr. de Wintert együtt...
Fáradtnak látszik. Miért nem marad itt egy darabig és pihen...
és hallgatja a tengert ?
Az olyan megnyugtató.
Figyelje.
Hallgassa.
Hallgassa a tengert.
Szóljon Mrs. Danvers-nek, hogy azonnal látni akarom.
Küldetett értem, Asszonyom?
Igen, Mrs. Danvers.
Azt akarom, hogy tüntesse el ezeket innen. Mind.
Ezek Mrs. de Winter dolgai.
Most én vagyok Mrs. de Winter.
Jól van. Kiadom az utasításokat.
Egy pillanatra még...
Mrs. Danvers, halok rá, hogy semmit se mondjak Mr. de Winternek Mr. Favell látogatásáról.
Igazából, mindent el szeretnék felejteni, ami ma délután történt...
Oh, Maxim, Maxim, Egész nap oda voltál!
Fojtogasz, hé. Jól van, jól van.
- Mit csináltál ? - Oh, csak gondokodtam.
- És mire jutottál ? - Gyere ide és elmondom.
Drágám, rendezhetnénk egy álarcosbált...
ahogy azelőtt szokás volt?
Most mit vettél a fejedbe ?
Vagy Beatrice ültette bele?
Nem, nem, csak úgy érztem tennünk kéne valamit...
éreztetni az emberekkel, hogy Manderley ugyanaz, ami egykor volt.
Kérlek drágám, rendezhetnénk ?
Nem tudod mit jelent ez igazából...
Hostesskedned kell több mint száz emberrel, aki az ország minden részéből jön.
Egy rakás fiatal fog eljönni Londolból és éjjeli klubbot csinálnak a házból.
Ó, igen, de ettől még akarom. Ó, kérlek.
Még sosem voltam igazán nagy partin, de meg tudom tanulni, mit kell csinálni.
És megígérem, hogy nem vallsz szégyent velem
Rendben, ha úgy gondolod, hogy élveznéd.
Jobb lenne, ha szólnál Mrs. Danversnek hogy segítsen, nem ?
Nem, nem. Nincs szükségem Mrs. Danvers segítségére
- Magam fogom csinálni. - Rendben, édesem.
Jaj, köszönöm drágám. Köszönöm.
- Oh, és mi leszel majd ? - Oh, én sosem öltözöm be.
Ez az egyetlen előny, amit házigazdaként megkövetelek magamnak.
És Te mi leszel ? Alice Csodaországban pántlikával a hajadban ?
nNem mondom meg. Én fogom a kosztümöm tervezni...
saját magam és életed meglepetése leszek.
- Jöjjön be.
Robert a könyvtárban találta ezeket a vázlatokat asszonyom.
- Ki akarta dobni őket ? - Igen Mrs. Denvers.
Csak néhány jelmezötlet volt, amit felvázoltam az álarcosbálra.
Mr. de Winter nem javasolt semmit ?
Nem, meg akarom őt lepni, így nem akarom, hogy bármit is tudjon a dologról.
Csupán arra gondoltam, hogy találhatna egy kosztümöt...
ami illik Önhöz, a családi portrék között.
Ó, azokra gondol a lépcső felett ? Megyek, megnézem őket.
Ez például. Ez teljesen Önhöz illő.
Biztos vagyok benne, hogy le tudja másolni.
Hallottam, ahogy Mr. de Winter azt mondta ez a kedvence a portrék közül.
Ez Lady Caroline de Winter, egyik ősük.
Oh, ez egy csodás ötlet Mrs. Danvers. Nagyon hálás vagyok.
- Minden rendben megy, Frith ? - Yes, uram. Köszönöm.
Bocsásson meg, Uram. Iskolaigazgatónak készül ?
Oh, nem ez csak a régi kalapom és köpenyem.
Bizonyos, hogy nagyon kedves öltözék uram, ami egyben gazdasági érdeklődésre utal.
Igen. Ez volt a cél.
'Estét, Robert. Nem túl jó idő egy bálhoz.
- Nem, sir. - Az út nagyon ködös és az idő csípős.
Oh, ez a paróka olyan szűk, aszpirint is kellett volna küldeniük hozzá
Hello. Mi az ötlet ? Ádám és Éva ?
- Oh, Maxim, ne légy ilyen taszító. - Erős ember, öreg ember.
- Hol van az a súlyzófélém ? - Micsoda ?
- Nem hagytad a kocsiban ? - Oh,nem, itt van.
Te jöttél le elsőnek ? Hol az a gyermek ?
Borzalmas titokként őrzi a kosztümjét Be sem enged a szobájába.
Oh, édes.
Felmegyek és segítek neki.
- Ihatnánk egyet. - Nem fogsz így megfázni?
- Ne légy ostoba, öregfiú. Tiszta gyapjú.
bocsásson meg uram ezt elfelejtette.
Oh, köszönöm.
Én vagyok drágám, Bee. Jöttem, hogy segítsek.
Óh, kérlek ne gyere be Beatrice. Nem akarom, hogy bárki is lássa a jelmezem.
Jó, rendben. De már nem tart soká, ugye ?
Mert az első vendégek bármelyik pillanatban megérkezhetnek.
- Biztos olyan amilyennek lennie kell? - Igen, asszonyom, pontosan.
- Hát nem izgalmas? - Nagyonis asszonyom.
Folyton hallok a Manderley bálokról. És most látni is fogok egyet.
Biztos vagyok benne, hogy senki sem előzheti meg Önt asszonyom.
Tényleg azt hiszed ? Hol a legyezőm?
Biztos vagy benne, hogy jól nézek ki ?
Még sokkal szebb, mint máskor.
Itt jönnek.
Jó estét, Mr. de Winter.
Mit gondolsz mi az ördögöt csinálsz ?
Rebecca ! Oh.
De, ez... ez a kép, az egyik a galériáról.
Mi baj ? Mit tettem ?
Menj és vedd le. Mindegy mit veszel fel helyette. Bármi jó lesz.
Mit ácsorogsz még itt? Nem hallottad, mit mondtam?
Sir George és Lady Moore.
Dudley Tennant. Admiral és Lady Burbank.
Néztem, ahogy lejött... pont ahogy őt néztem egy éve.
Még ugyanabban a ruhában sem lehet összehasonlítani vele.
Maga tudta! Tudta, hogy ezt viselte,
és mégis szándékosan ezt javasolta nekem is !
Miért gyűlöl engem ? Mit tettem, hogy ennyire gyűlöl?
Elfoglalta az asszonyom helyét. Elvette magát Mr. de Winterrel.
Láttam az arcát, láttam a szemeit.
Ugyanaz a kifejezés volt benne, mint az első héten, a haláleset után.
Valaha hallgattam, ahogy fel és alá sétál fel és alá.
Egész éjjen át, majd éjről-éjre
őrá gondolva, kinlódva amiért elvesztette.
Nem akarom tudni. Nem akarom tudni.
Azt hitte Mrs. de Winter lehet,
élhet a házában, járkálhat a nyomaiban, elveheti a dolgokat, amik az ővéi voltak.
De ő túl erős magának. Nem küzdhet vele.
Senki nem lesz nála jobb. Soha, soha!
Legyőzték őt a végén, de nem férfi és nem nő győzte le.
- A tenger! - Ó, elég, elég elég!
Ön agyonhajszolt Asszonyom. Kinyitottam egy ablakot Önnek.
Egy kis levegő jót fog tenni.
Miért nem megy el? Miért nem hagyja el Manderley-t ?
Mr. de Winternek nincs szüksége magára.
Megvannak az emlékei.
Nem szereti magát. Ismét egyedül akar lenni. Vele.
Nincs itt semmi, amiért maradjon.
És nincs semmi amiért éljen, igazam van?
Nézzen le. Könnyű lenne, hát nem ?
Miért nem teszi meg?
Miért nem ?
Gyerünk... gyerünk.
Ne féljen.
Hajótörés! Hajó a sziklákon!
Egy zátonyra futott hajó, rakétákat lő fel.
Hajótörést ! Gyerünk mindenki, le a partra ! Értesítse a Parti Őrséget !
Oh, Maxim ! Maxim !
- Hajó a zátonyon ! - Gyerünk, gyerünk! Mindenki !
Maxim ! Maxim !
Oh !
Ben, látta Mr. de Wintert valahol ?
Nem jön vissza, ugye ? Ahogy mondta.
Kicsoda Ben ? Hogy érted?
Uh, az a másik.
Oh, Frank, látta Maximot valamerre ?
Egy félórája már nem. Azt hittem felment a házba.
Nem, egyáltalán nem volt a házban,
és attól félek, talán történt vele valami.
Frank, mi a baj ? Valami rossz ?
Igen, valami rossz..
Well, aki lement ellenőrizni a hajó fenekét...
Megtalálta egy másik hajó testét is...--
egy kis vitorlásét.
- Frank, az...- - Igen, Rebecca-é.
Hogyan ismerték fel ?
Helyi ember. Régebben már látta.
Ez nagyon rossz lesz szegény Maximnak.
Igen, ez felidézi a múltat, visszahozza
és rosszabb lesz, mint volt.
Miért kellett megtalálniuk ?
Miért nem hagyták ott békében, a tenger fenekén?
Azt hiszem jó lesz, ha előre megyek és intézkedem a reggeli ügyében .
Rendben, Frank. Én megyek és megkeresem Maximot.
Hello.
Maxim.
Semmit sem aludtál.
Megbocsátottál már ?
Neked ? Mit kellett volna megbocsátanom ?
A múlt éjjelt, az ostobaságom a kosztümmel.
Ó, az? Már elfelejtettem.
Mérges voltam rád, ugye ?
Hmm.
Maxim, nem kezdhetnénk előröl ?
Nem kérlek, hogy szeress. Nem kérek lehetetlen dolgokat.
Leszek a barátod, a társad.
És már ezzel is boldog leszek.
Nagyon szeretsz, ugye ?
De már túl késő, drágám.
Az utolsó kis esélyünket is elvesztettük a boldogságra.
- Nem, Maxim, nem. - De igen. Vége az egésznek.
Megtörtént.
Megtörtént a dolog ami miatt napról-napra rettegtem,
és éjszakáról-éjszakára.
Maxim, mit próbálsz elmondani nekem?
Rebecca nyert.
Az ő árnyéka állt kettőnk között folyton-folyvást,
távoltartva minket egymástól.
Tudta, hogy megtörténik.
Miről beszélsz?
Leküldtek egy búvárt. És talált egy másik hajót.
Igen, tudom, Frank mondta nekem. Rebecca vitorlását.
Oh, borzalmas lehet neked. Annyira sajnálom.
A búvár tett még egy felfedezést.
Betörte az egyik bejáratot és benézett a kabinba.
Egy test volt benn.
Akkor nem volt egyedül.
Valaki más is vitorlázott vele, és neked ki kell találnod ki volt az.
Így van Maxim, ugye ?
Nem érted. Senki nem volt vele.
Rebecca teste fekszik a kabin padlóján.
Oh, nem.
Az asszony, akit a víz Edgecombe-nál, partra vetett
az asszony, aki most a családi kriptában van eltemetve
nem Rebecca volt.
Egy ismeretlen asszony teste volt,
nem kereste senki, nem tartozott sehová.
Azonosítottam, de tudtam, hogy ő nem Rebecca.
Hazugság volt az egész.
Én tudtam, hol van Rebecca teste.
Ott fekszik annak a kabinnak a padlóján, a tenger fenekén.
Honnan tudtad, Maxim ?
Én tettem oda.
Még most is a szemembe tudsz nézni és azt mondani, hogy szeretsz ?
Érted ? Igazam volt.
Túl késő.
Nem, nincs túl késő. Nem mondhatod ezt.
Jobban szeretlek, mint bármit a világon.
Oh, kérlek, Maxim, csókolj meg, kérlek.
Nem. Nincs értelme. Túl késő.
Nem veszthetjük el most egymást.
Mostmár mindig együtt kell maradnunk, titkok és árnyékok nélkül.
Talán csak néhány óránk vagy napunk van.
Maxim, miért nem mondtad el ezt eddig nekem ?
Párszor majdnem megtettem, de sosem látszottál elég közelinek.
Hogyan kerülhettünk volna közelebb, mikor tudtam, folyton Rebecca-ra gondolsz?
Hogyan kérhettem volna, hogy szeress, mikor tudtam, még mindig Rebecca-t szereted ?
Miről beszélsz ? Hogy érted ezt ?
Valahányszor megérintettél, tudtam Rebecca-val hasonlítasz össze.
Valahányszor rámnéztél, beszéltél hozzám vagy sétáltál velem a kertben
Tudtam, hogy azt gondolod,
''Ezt Rebecca-val csináltam és ezt is meg ezt is.''
Ó, ugye így van, ugye ?
Azt hitted szerettem Rebecca-t ? Tényleg azt hitted ?
Gyűlöltem.
A bábja voltam persze,
elbűvölt, mint bárki mást.
És amikor elvettem, azt mondták, én vagyok a világon a legszerencsésebb ember.
Olyan szeretetreméltó volt,
olyan művelt, olyan szórakoztató.
Mindenki azt mondta''megvan benne az a három dolog, ami igazán fontos egy feleségben''.
'' Jó modor, agy és szépség.''
És én teljesen elhittem nekik.
De egy pillanatig sem tett boldoggá.
Képtelen volt a szeretetre...
a gyengédségre vagy a tisztességre.
Nem szeretted ? Nem szeretted ?
Emlékszel arra a sziklára Monte-Carloban, ahol először megláttál?
Rebecca-val voltam ott, a nászútunkon.
Ott tudtam meg mindent róla.
Négy nappal azután, hogy összeházasodtunk.
Ott állt nevetve,
Fekete haját a szél fújta,
és elmondott mindent magáról.
Mindent.
Olyasmiket, amiket egyetlen élőnek sem mondanék el soha.
Meg akartam őt ölni.
Olyan egyszerű lett volna. Emlékszel a szakadékra ?
Megijesztettelek akkor, ugye ? Azt hitted őrült vagyok.
Talán az voltam. Talán őrült vagyok.
Nem tudsz épelméjű maradni, ha az ördöggel élsz. Elhiszed?
Azt mondta ''Kötök egy üzletet veled''
''bolondnak néznének, ha négy nap után el akarnál válni tőlem,
''szóval eljátszom a tiszteletreméltó feleséget, imádott Manderley-d háziasszonyát.
''Anglia leghíresebb otthonává teszem, ha szeretnéd
''és az emberek látogatni és irigyelni fognak bennünket...
''és azt mondják majd, mi vagyunk a legszerencsésebb és legboldogabb páros az országban.
Milyen remek tréfa lesz ! Micsoda győzelem !''
Azt hittem sosem fogadom el a piszkos üzletét, de megtettem.
Akkor fiatalabb voltam és mérhetetlenül a tudatában a családom megbecsült hírnevének.
A család becsülete.
Ő tudta ezt. Feláldoztam mindent...
inkább, minthogy kiálljak egy válóperes bíróság elé...
kiadjam őt, elismerve, hogy a házasságunk egy mocskos csalás csak.
Elítélsz ugye ? Én is elítélem magam.
Nem érted az akkori érzéseimet, ugye ?
Dehogynem, Drágám. Dehogynem.
Megkötöttem az üzeletet és ahhoz tartottam magam. Ő is. Látszólag.
Csodásan játszotta a játékot.
De egy idő után kezdett könnyelművé válni.
Londonban volt egy lakása és sokszor napokra is távol maradt.
Aztán kezde idehordani a "barátait".
Figyelmeztettem, de ő csak megvonta a vállát.
Azt kérdezte:''Na és mi van akkor ?''
Frank-el is kikezdett. Szegény, hűséges Frank.
Aztán az egyik unokatestvérével, egy Favell nevű férfivel.
Igen, ismerem őt. Itt volt azon a napon, mikor Te Londonba mentél.
Miért nem mondtad ?
Nem akartam. Azt hittem, Rebecca-ra emlékeztetne
Emlkeztetne ?!
Mintha magamtól nem emlékeznék.
Favell régebben abban a kis csónakházban szokta meglátogatni.
Észrevettem és figylemeztettem, hogyha...
ismét ide hívja, mindkettőjüket, agyonlövöm.
Egyik éjjel azt vettem észre, hogy hirtelen visszajött Londonból és,
azt gondoltam Favell-el van,
és tudtam, hogy nem bírom tovább ezt az életet a maga mocskával és álszentségével.
Elhatároztam, hogy lejövök ide és végzek mindkettőjükkel.
De egyedül volt.
Favell-t várta, de az még nem érkezett meg.
A díványon feküdt,
és egy hamutartó mellette tele volt cigarettavégekkel.
Betegnek tűnt, szokatlannak.
Hirtelen felemelkedett,
és felém sétált.
''ha gyerekem lesz, mondta,
''sem Te, sem senki más sosem tudja bizonyítani, hogy nem a tied.
Szerettél volna örököst, ugye Maxim? A nagyra becsült Manderley-d számra.''
Aztán nevetni kezdett.
''Milyen vicces. Milyen elképesztően, csodálatosan vicces.
''Tökéletes anya leszek, ahogy tökéletes feleség voltam.
''Soha, senki nem fogja megtudni.
''ez meg fogja fűszerezni az életkédet, Maxim,
''az, ahogy nézed majd a fiam, aki napról-napra nő...
és tudod, hogy ha meghalsz, Manderley az övé lesz. ''
Szemtől-szemben állt velem,
egyik keze a zsebében,
a másikban egy cigaretta.
És mosolygott.
''Mit fogsz most csinálni Max, ezzel az egésszel ?
Nem fogsz megölni?''
Azt hiszem valami őrület szállt meg akkor.
Meg kellett ütnöm.
Ő csak állt és engem bámult.
És majdnem győztesen nézett.
Aztán ismét megindult felém, mosolyogva.
Majd hirtelen megbotlott és elesett.
Mikor lenéztem-- úgy tűnt évek teltek el -- a padlón feküdt.
Beverte a fejét egy súlyosabb hajócsigába.
Emlékszem csodálkoztam hogy miért mosolyog még mindig...
aztán láttam, hogy halott.
Dehát nem ölted meg ! Baleset volt !
Ki hitt volna nekem ? Elvesztettem a fejem.
Csak azt tudtam csinálnom kell valamit, bármit.
Kivittem a hajóhoz.
Nagyon sötét volt, még a hold sem világított.
Betettem a kabinba.
mikor úgy tűnt a hajó már biztonságos távolban van a parttól, fogtam egy csákányt..
és átütöttem vele a hajótest padlóját. Újra és újra.
Kinyitottam a csapokat, és a víz gyorsabban kezdett beáramlani.
Átmásztam a kis csónakba és eleveztem onnan.
Láttam a vitorlást felborulni... és elmerülni.
Visszamentem az öbölbe.
Aztán esni kezdett.
Maxim, tudja még valaki ezt az egészet ?
Nem, kettőnket kivéve
Meg kell magyaráznunk.
Valaki másnak a teste, akit sose láttál azelőtt...
Nem, tudni fogják, hogy ő az.
A gyűrűi, a karkötői, amiket mindig viselt.
Azonosítják a testét, majd eszükbe jut a másik asszony,
a másik asszony a kriptába temetve.
Ha rá is jönnek, hogy ez Rebecca,
még mondhatod, hogy egyszerűen tévedtél a másik testtel kapcsolatban...--
mert mikor Edgecombe-ba mentél beteg voltál azt sem tudtad mit csinálsz.
Rebecca halott. Ez az amire emlékeznünk kell.
Rebecca halott. Nem tud beszélni.
Nincsenek szemtanúi. És nem bánthat téged sem többé.
Csak mi ketten tudunk erről. Az egész világon Maxim...-- Te és én.
Egyszer már mondtam neked, hogy nagyon önző dolog volt tőlem feleségül venni téged
Mostmár érted, hogy gondoltam.
Szerettelek drágám.
És örökké szeretni foglak.
De egész végig tudtam, hogy Rebecca nyerni fog.
Nem. Nem fog nyerni.
Nem érdekes mi történik mostmár. Nem fog nyerni.
Hello ? Hel--
Hello, Frank. Hello, Frank. Igen.
Ki ? Julyan Ezredes?
Igen, mondd neki, hogy odamegyek és találkozom vele, amilyen gyorsan csak tudok.
Micsoda ? Oh.
Jó. Mondd neki, hogy megbeszélhetjük, mihelyt többet tudunk az ügyről.
Mi történt ?
Julyan Ezredes hívott. Ő a kerületi elöljáró.
A rendőrség megkérte, hogy vegyen részt a halottszemlén.
Azt akarta tudni, elképzelhető-e, hogy tévedtem...
a másik testtel kapcsolatban.
Szóval Julyan Ezredes máris azt akarja tudni tévedtem-e a másik testtel kapcsolatban.
Egy ilyen tévedés elég természetes az adott körülmények között...
- Nem voltál jól azokban az időkben... - Tökéletesen jól voltam.
Kérlek Maxim, ne tedd ezt, ne kelljen aggódnom.
Senki sem vádolhat ezért a tévedésért.
Kár, hogy ismét át kell esned ezen az egészen, újra.
- Hogy érted ? - Természetesen mégegy vizsgálat lesz.
- Az az eljárás, azok a szalagcímek.. - Oh.
Kívánom, bárcsak ki lehetne zárni a nyilvánosságot, de attól tartok ez lehetetlen.
Igen, a nyilvánosság...
Feltételezem, Mrs. de Winter lement valamiért...
és a szél felborította a hajót, és senki nem volt, aki segítsen.
Úgy gondolom ez történhetett. Maga nem, Crawley ?
Ó igen. Valószínűleg az ajtó beragadt és ő nem tudott kijutni a fedélzetre.
Igen. Tabb, a hajóépítő,
kétségkívül ugyanerre a következtetésre jut majd.
Micsoda ? Mit tudhat ő erről ?
Most vizsgálja a hajót.
Ez csak rutin, tudja.
Ott leszek a kihallgatáson holnap Maxim. Nem kimondottan hivatalosan.
Kéne játszanunk egy parti golfot, ha ennek vége, nem ?
- Igen. - Bye-bye.
Az esti újságok, Asszonyom.
- Szeretné látni őket ? - Oh, nem, köszönöm Frith,
és jobban örülnék, ha Mr. de Winter sem látná őket és aggódna miattuk.
Megértem, Asszonyom. Kérem engedje meg, hogy azt mondjam, odalenn mi mind együtt érzünk.
- Oh, köszönöm Frith. - Attól tartok Mrs. Danverst sokkolták a hírek.
Igen, ez várható volt.
Úgy tűnik hivatalos vizsgálat lesz, Asszonyom ?
Igen, Frith. De csak formalitás az egész.
Természetesen, Asszonyom. Én, én csak azt akartam mondani...
hogyha bármelyikünk vallomása, a segítségükre lehet
boldogan tennék meg bármit, hogy a családon segíthessek.
Oh, köszönöm Frith. Biztos vagyok benne, hogy Mr. de Winter boldogan hallja majd.
De nem hiszem, hogy szükség lesz rá.
Maxim !
Hello, drágám.
Oh, Maxim, annyira féltelek ettől a holnapi kihallgatástól.
Hogy érted ?
Ugye nem veszted el a fejed ?
Ígérd meg, hogy nem hagyod, hogy dühbe gurítsanak.
Rendben Drágám, megígérem.
Nem érdekes, mit kérdeznek. Csak ne veszítsd el a fejed!
Ne aggódj, Drága.
Most nem tudnak semmit tenni, vagy igen ?
Nem.
- Akkor még van egy kis időnk együtt, ugye ? - Igen.
Veled akarok menni a kihallgatásra.
Jobb szeretném, ha nem tennéd, drágám.
De képtelen vagyok itt várni. Egyedül.
Ígérem, semmiféle bajt nem hozok rád.
És a közelben kell lennem, nem számít mi történik,
nem szabad elválnunk egy pillanatra sem.
Rendben, drágám.
Ez az egész nem érdekel, csakis miattad aggódom.
Nem tudom elfeledni, mit jelent ez neked.
Semmi másra nem tudok gondolni, mióta megtörtént.
Óóó...
Eltűnt örökre.
Az a kedves, édes ártatlanság az arcodon...
sosem tér már vissza.
Megöltem, mikor Rebecca-ról beszéltem neked.
Vége.
Néhány óra alatt...
éveket öregedtél.
Oh, Maxim, Maxim.
BlackJack Brady volt a neve.
A legfontosabb letartóztatásom, amit csak csináltam.
Ennek nagyjából két éve.
Természetesen nem lehett kétség sem.
Egy hónappal azután, hogy elfogtam, felakasztották.
- Hello, egy pillanat.
Az öreg Ben-t hallagatják ki most.
Emlékszik a néhai Mrs. de Winterre, ugye ?
- Ő elment. - Igen, tudjuk.
Kiment a tengerre. A tenger elnyelte.
Jól van, jól van. Azt szeretnénk, ha elmondaná nekünk...
hogy ott volt-e a parton az utolsó éjjel, amikor vitorlázni ment.
- Eh ? - Ott volt a parton...
azon az éjjelen, amikor elment és nem jött többé vissza ?
Nem láttam semmit se'. Nem akarok a diliházba menni.
Ott kegyetlenül bánnak az embörrel.
Senki nem fogja diliházba küldeni.
Csak azt szeretnénk, ha elmondaná, amit látott.
Nem láttam semmit se'.
Ugyan, ugyan. Nem látta Mrs. de Wintert azon az éjjelen hajóra szállni ?
Nem tudok semmit se'. Nem akarok diliházba menni.
- Jól van, elmehet. - Eh ?
Most elmehet.
Mr. Tabb, közelebb lépne, kérem?
Esküszik, hogy az igazat és csakis az igazat vallja ?
Esküszöm, Isten engem úgy segéljen.
Az előző Mrs. de Winter önnél szokta javíttatni és teleltetni a hajóját?
- Így van, Uram. - Emlékszik olyan estre, hogy bármilyen...
- problémája vagy balesete lett volna a hajóval ? - Nem, Uram.
Mindig azt mondom, Mrs. de Winter egy született tengerész volt.
Nos, feltételezésünk szerint, ahogy Mrs. de Winter lement
és egy hitelen szélroham felborította a hajót,
ez elég lenne ahhoz, hogy a hajó elsüllyedjen, ugye ?
Bocsánat Uram, de ehhez egy kicsivel több kellett.
- Hogy érti Mr. Tabb ? - A csapokra gondolok uram.
- Mik azok a csapok ? - csapok...
A csapok tulajdonképpen zsilipek, lefolyók amik távol tartják a vizet
és amiket szorosan zárva kell tartani, ha a fedélzeten vannak.
Igen ?
Nos, tegnap mikor megvizsgáltam a hajót nyitva találtam őket.
- Mi lehet az oka ? - Csak egy oka lehet.
Ez volt, ami elsüllyesztette a hajót és amiért ő vízbe fulladt.
- Arra céloz...-- - Az a hajó nem borult fel.
Tudom, hogy borzalmas még mondani is Uram,
de szerintem a hajót meglékelték.
- Aztán ott voltak a lyukak. - Milyen lyukak ?
- A fedélzeten. - Miről beszél ?
Természetesen a hajó több, mint egy éve a víz alatt van,
és a hullámverés oda-odaütötte a szikákhoz,
de nekem úgy tűnik, azokat a lukakat belülről csinálták.
Arra gondol, hogy véleltenül Mrs. de Winter tette ?
Nem lehetett baleset. Nem az ő szakértelmével.
Feltételezem jól ismerete az előző Mrs. de Wintert ?
- Oh,igen. - Hajlamos volt öngyilkosságra ?
Nem, becsületemre, nem olyannak tűnt, de persze sosem lehet tudni.
Elmehet Mr. Tabb.
Mr. de Winter, kérem.
Sajnálom, hogy vissza kell kéretnem ide, további kérdésekre Mr. de Winter.
Hallotta Mr. Tabb vallomását. Szeretném tudni mit tud esetleg hozzátenni.
- Attól tartok, semmit. - Tud rá valami okot, amiért azok a lukak ott lehetnek
az elhunyt Mrs. de Winter hajójának fenekén ?
Természetesen nem tudok.
Tudott ezekről a lukakról Mr. Tabb vallomása előtt ?
Mivel a hajó az óceán fenekén volt, úgy gondolom ez igen valószínűtlen, nem?
Mr. de Winter, szeretném, ha tudná, mélységesen együtt érzek Önnel
de ezt a kihallgatást nem a saját szórakoztatásomra csinálom.
- Igen, nyilvánvalóan. Nem ? - Remélem is, hogy nyilvánvaló.
Mivel Mrs. de Winter egyedül ment akkor, azt kell gondolnunk, hogy ezeket a lukakat ő maga csinálta?
Azt gondol, amit akar.
Esetleg felvilágosítana minket Mrs de Winter...
miért akart véget vetni az életének ?
Nem tudok semmilyen okról.
Mr. de Winter, bármilyen fájdalmas is számomra,
de fel kell tennem
egy nagyon személyes kérdést.
A kapcsolatuk Mrs. de Winterrel tökéletesen boldog volt ?
Elegem van ebből, nem csinálom tovább ! Most azt akarja tudni...--
Találkozunk ebéd után Mr. de winter.
Felteszem utána is elérhető lesz, ugye ?
Mondtam, hogy reggelizned kellett volna.
Éhes vagy. Ezért lettél rosszul.
Mr. Frith úgy gondolta, talán szeretnénk némi ebédet otthonról ezért csomagolt nekünk.
- Oh, ez remek Mullen. Elmehetnénk innen a sarokig ? - Természetesen, Uram.
Rémesen ostoba volt tőlem, hogy csak így elájultam.
Ugyan. Ha nem ájulsz el, teljesen elvesztettem volna a fejem.
Drágám, kérlek légy óvatos.
Drágám várj itt pár percet.
- Megkeresem az öreg Frank-et. - Természeresen, Drágám.
- Ne aggódj miattam, rendben leszek. - Biztos? Jól van.
Tessék, igyál ebből. Jót fog tenni.
Köszönöm.
- Biztos jól vagy ? - Igen, persze.
- Nem leszek el soká. - Rendben.
- Ugh. - Hello.
És hogy érzi ma magát a menyasszony ?
Mondtam, hogy a házasság Max-el nem igazán egy rózsakert, ugye ?
Jobban tenné, ha elmenne mielőtt Maxim visszajön.
Féltékeny, nemde ? Nos, nem mondhatnám, hogy hibáztatom ezért.
De maga nem hiszi, hogy én vagyok a Csúnya Rossz Farkas, ugye ?
Nem vagyok. Teljesen ártatlan és veszélytelen vagyok.
És úgy gondolom maga igazán csodásan viselkedik ebben a helyzetben.
Tökéletesen.
Tudja, mintha felnőtt volna, mióta utoljára láttam.
- Nem csoda. - Mit akarsz, Favell ?
Oh, hello, Max. Jobban alakulnak a dolgaid, mint várható volt, nem?
Jobban, mint vártad volna. Eleinte egy kicsit aggódtam miattad.
Ez az oka, amiért eljöttem a kihallgatásra.
Szíven ütött az együttérzésed, de ha nem bánod mi most ebédelnénk inkább.
Ebéd ! Milyen remek ötlet Tisztára olyan, mintha piknikelnénk, nem?
Annyira sajnálom. Nem baj, ha ezt ide teszem?
Tudod Max, öreg fiú, szerintem át kéne beszélnünk ezt az egészet.
Mondd, mit kéne megbeszélnünk ?
Például azokat a lukakat a hajón.
Azokat a lukakat, amiket belülről fúrtak bele.
- Oh, Mullen ! - Igen, Uram?
Lenne olyan kedves elvinni a kocsim és megtankolni?
- Majdnem üres. - Természetesen, Uram.
- És Mullen, csukja be az ajtót, jó ? - Igen Uram.
Zavarja ?
Tudod öregfiú van egy erős érzésem...
hogy még mielőtt a nap véget érne, hogy valaki felhasználja ezt az egészet...
inkább meggyőző erőként, amit úgy hívnak ''tisztességtelen játék.''
Untatlak talán ?
Nem? Jól van.
Látod, Max, kellemetlen helyzetben találtam magam.
Csak el kell olvasnod ezt a kis üzenetet, hogy megértsed. Rebecca írta.
És mi több, dátum is van rajta.
Aznap írta nekem, amikor meghalt.
Sajnos, akkor éjjel egy partin voltam,
szóval csak másnap kaptam meg.
Mit gondolsz miért találom érdekesnek az üzenetet ?
Ó, nem akarlak a tartalmával zavarni,
de biztosíthatlak, hogy ez nem egy olyan asszony üzenete...
aki aznap éjjel vízbe akarja fojtani magát.
Mit csinálsz a "csontvázzal a szekrényben" ?
Elégeted? Vagy mit?
Bár... az idő sokmindent hozhat--
Tudod Max, teljesen elégedett vagyok a munkámmal, mint autóügynök, ámbár...
Nem hiszem, hogy valaha is ismerted volna az érzést...
hogy egy olyan drága autót vezetsz, ami nem a tied.
Nagyon, nagyon bosszantó tud lenni.
Tudod hogyan értem. Azt szeretnéd, ha a tiéd lenne.
Gyakran gondolkodom, milyen lehet visszavonulni és vidéken élni,
rendelkezni egy kedves hellyel és pár arche vadászterülettel.
Soha nem tudtam kiszámolni, mibe kerülne,
de szeretném megbeszélni veled.
Szeretném a tanácsodat kérni, hogyan élhetnék kényelmesebben, kemény munka nélkül.
Hello, Favell. Engem kerestél, Maxim ?
Igen. Mr. Favell-nek és nekem, akadt egy kis üzleti elintéznivalónk.
Azt hiszem jobb lenne, ha a fogadóban beszélnénk meg.
Talán van egy privát helyiségük.
Rendben, akkor később találkozunk.
Keresd meg Julyan-t. Mondd neki, hogy azonnal látni akarom.
Gyerünk Favell. Menjünk.
Van privát szobájuk, kérem?
- Természetesen Uram. Erre, Uram. - Köszönöm.
Remélem ez megfelel, Mr. de Winter.
Ó, ez nagyszerű. Nagyszerű. Pontosan olyan, mint a Ritz.
- Óhajtanak valamit, Uraim ? - Igen. Hozhatna nekem egy nagy adag konyakot szódával.
Hát Te Max? Igyál egyet velem. Nem állhatom, hogy házigazdát játszam.
-Kösz. Nem bánom, ha én igen. -Hozzon kettőt barátom, rendben ?
- Természetesen Uram. -[Julyan ] Hol van Mr. de Winter?
Azon az ajtón menjen be Uram.
Julyan Ezredes, ez Mr. Favell.
Ismerem Julyan Ezredest. Régi barátok vagyunk, ugye ?
Mivel régi barátok vagytok, felteszem tudod, hogy ő itt a rendőrség feje.
Gondolom az ajánlatod is érdekelné. Úgyhogy gyerünk, meséld el neki.
Csupán azt mondtam, remélem, hogy felhagyhatok végre az autóbiznisszel és nyugállományba vonulhatok.
Igazából eltitkolt volna egy bizonyítékot...
ha gondoskodom róla, hogy megérje neki.
Én csak azt akarom, hogy az igasság győzzön Ezredes.
Most, a hajóépítő vallomása...
felvetett néhány ötletet Rebecca halálával kapcsolatban.
Az egyik közülük természetesen az öngyilkosság.
Van itt egy kis üzenet nálam, ami ezt a lehetőséget sem hagyhatja figyelmen kívül.
- Olvassa, Ezredes. - ''Jack, drágám,
''Épp most végeztem a doktornál és azonnal visszamegyek Manderley-be.
''Egész este a csónakházban leszek és nyitva hagyom neked az ajtót.
Valami borzasztóan fontosat kell elmondanom neked. - Rebecca. ''
Nos, egy olyan nő üzenetének tűnik, aki épp végezni akar magával?
Emellett Ezredes, árulja el nekem, ha öngyilkos akarna lenni,
tényleg vállaná mindazt a vesződséget, hogy kimegy a tengerre,
és visz egy kalapácsot, hogy több ütéssel lukakat véssen a hajófenékbe ?
Ugyan Ezredes, mint a törvény képviselője
nem érzi itt a gyanú halvány árnyékát sem ?
- Gyilkosságét ? - Mi másét ?
Rég ismeri Max-ot, tudja, hogy ő afféle konzervatív típus...
aki akár meghalna a becsületéért... vagy akár gyilkolna is érte.
Ez zsarolás, tisztán és egyszerűen.
A zsarolás sosem tiszta vagy egyszerű.
És még kiváló embereknek is rengeteg bajt okozhat,
és a zsaroló gyakran egy cellában találja magát a végén...
Értem. Maga képes fedezni Mr. de Wintert...
csak azért, mert ő nagy arc errefelé és épp megengedte, hogy vele vacsorázzon
Vigyázzon, Falvell! Épp gyilkossággal vádol valakit.
- Vannak szemtanúi ? - Igen, van egy szemtanúm.
- Oh. - Ben az együgyü.
Ha az a hülye halottkém nem lenne annyira sznob,
- észre vette volna, hogy Ben rejteget valamit. - És miért tenné ?
Mert egyszer rajtakaptuk Rebecca-val, ahogy a csónakház ablakában leskelődött.
Rebecca azzal fenyegette, hogy diliházba csukatja. Ezért fél beszélni.
De ő folyton arrafelé lóg. Látnia kellett az egészet.
Nevetséges ezt az egészet még hallgatni is.
Ah. Olyan vagy, mint egy kis szakszervezet, nem ?
És ha igazam van, Crawley,
van egy kis neheztelés a lelkedben irántam, nem ?
Crawley-nak nem sok sikere volt Rebecca-nál,
de ezúttal több szerencséje kell, hogy legyen.
Az új asszony bizonyára hálás lesz óvó karjainak, Crawley...
egy héten belül vagy kevesebb.
- Valahányszor csak elájul. - De Winter!
- Maxim, ne ! - De Winter !
Ez a vérmérséklet vitt bele, igaz, Max?
Oh, uh, bocsánat, Uraim. Óhajtanak még valamit ?
Igen. Talán hozhatna Mr. de Winternek némi nyugatót.
-Nem, semmit köszönjük. Csak hagyjon minket egyedül. -Igenis, Uram.
Nos, Favell, menjünk rajta végig ismét.
Ahogy nézem olyan gondosan dolgozta ki ezt az egészet,
hogy talán még motivációval is tud szolgálni ?
Tudtam, hogy előjön ezzel Ezredes.
Épp elég detektív sztorit olvastam, hogy tudjam, motivációnak lennie kell.
És ha várnak egy pillanatot, azt is szállítani fogom.
Bárcsak otthon maradtál volna. Nem kéne látnod ezt az egészet.
Hadd maradjak Maxim.
Julian Ezredes bizonyára nem fogja engedni...--
Semmivel sem vagyok jobb véleménnyel Favell-ről, mint maga Crawley.
De hivatalomnál fogva,
nincs választásom, utána kell járnom a vádaknak.
Teljesen egyet értek Önnel, Ezredes.
Egy ilyen súlyos esetben biztosra kell mennünk...
minden egyes pontban, fényt deríteni minden eseményre,
és tényszerűen szólva, ki kell ásni a kutyát...
Ó, itt van ő... a hiányzó kapocs,
a tanú aki meg tudja mondani, mi volt az indíték.
Julyan Ezredes, Mrs. Danvers. Felteszem, mindenki mást ismer itt.
- Nem ülne le? - Hagyja ezt rám Ezredes
Könnyebben meg fogja érteni. Danny, ki volt Rebecca orvosa ?
Mrs. de Winter mindig Dr. McClean-t hívta a faluból.
Nem. Hallotta. Rebecca londolni doktora érdekel.
Erről semmit sem tudok.
Ó, ne csinálja már! Maga mindent tudott Rebecca-ról.
Tudta, hogy szerelmesek vagyunk egymásba, ugye ?
Biztos, hogy nem felejtette el a boldog időket, amiket velem töltött az asszonya a csónakházban.
Joga volt, hogy úgy szórakoztassa magát, ahogy akarja, nem ?
A szerelem csak játék volt neki. Nevetve mesélte el. Kinevette magukat.
Csak ült az ágyán és gurult a nevetéstől a magukfajtán.
Tud valami okot, hogy Mrs. de Winter miért lett volna öngyilkos ?
Nem, nem, ez képtelenség, nem lett az. Mindent tudtam róla,
és nem hiszek benne, hogy öngyilkos lett.
Látják? Lehetetlen. Épp olyan jól tudja, akár én.
Most figylejen rám Danny. Tudjuk, hogy Rebecca Londonba ment orvoshoz
- Kihez ? - Nem tudom.
Oh, értem már, Danny.
Azt hiszi, arra kérjük, hogy adja ki Rebecca titkait.
És maga védeni próbálja. De én is ezt teszem.
Tisztázni akarom a nevét az öngyilkosság vádja alól.
Mrs. Danvers, a feltételezés jelenleg az, hogy...
Mrs. de Winter-t szándékosan meggyilkolták.
Ez a lényeg dióhéjban, Danny.
De van itt mégegy dolog, amit tudnia kell: a gyilkos neve.
Egy elbűvölő név, melyet könnyedén görget a nyelv:
George Fortescue Maximilian de Winter.
Volt egy orvos. Mrs. de Winter néha, privátban kereste fel.
Hozzá járt, még mielőtt férjhez ment volna.
Nem akarunk a múltban vájkálni, Danny. Mi volt a neve ?
Dr. Baker, 165 Goldhawk Road, Shepherd's Bush.
Ez az Ezredes! Itt fogjuk megtalálni a maga motivációját.
Menjen és kérdezze meg Dr. Baker-t Ő majd megmondja miért ment Rebecca hozzá--
hogy megerősítse a tényt, Rebecca gyereket várt,
egy édes, bodros-fürtös gyermeket.
Ez nem igaz. Ez nem igaz. Nekem elmondta volna.
Maximnak mondta el. És Maxim tudta, hogy nem ő az apja.
Úgyhogy, mint vérbeli konzervatív, megölte Rebecca-t !
[Julyan ] Attól tartok meg kell kérdeznünk ezt a Dr. Baker-t.
Halljuk, halljuk! De a biztonság kedvéért én is menni akarok.
Igen, balszerencsére, gondoltam, hogy élni akar ezzel a jogával.
Megkeresem a halottkémet és kérem tőle az eljárás felfüggesztését a további bizonyítékokig.
Nem tart attól - mondjuk ki - hogy a foglya szökni próbál ?
A szavamat adom, hogy nem fog.
Toodle-oo, Max. Gyerünk, Danny.
Hagyjuk a boldogtalan párocskát, hadd töltsék egyedül az utolsó perceiket.
Biztos vagy benne, hogy nem akarod, hogy veled menjek, Maxim ?
Nem, drágám. Nagyon fárasztó lenne neked.
Még hajnalban vissza fogok jönni és aludni sem állok meg.
Várni foglak.
- Elkészült, Maxim ? - Igen.
Maguk ketten menjenek előre. Favell-el követem magukat.
Dr. Baker, talán látta már Mrs. de Winter nevét az újságokban, nemrégiben.
Igen, igen. A holttest, amit a hajóban találtak...
A feleségem mindent elolvasott róla. Nagyon szomorú eset.
- Minden együttérzésemmel..-- - Ó, ez így órákig tart majd. Engedje meg...--
Maradjon már, Favell. Gondolom mondhatom Dr. Baker, ...
hogy bizonyos eseményekre szeretnénk fényt deríteni...
amik az elhunyt Mrs. de Winter utolsó napján történtek
Múlt év, október 12-e, és kérem mondja el, ha,
bárki ezen a néven vizitre jött akkor magához.
Rettentesen sajnálom, de nem hiszem, hogy segíthetek.
Emlékeznék a de Winter névre.
de életemben nem találkoztam Mrs. de Winter-rel.
Hogyan emlékezhet minden páciense nevére?
Megnézhetem a határidőnaplómban, ha gondolják.
- Azt mondták, október 12? - Igen.
Igen, megvan az a nap. Nem, nincs de Winter.
- Biztos benne? - Nos itt az összes aznapi találkozóm.
'' Ross, Campbell, Steadall, Perrino, Danvers, Mathews--''
Danny ! Mi az ördög !
Felolvasná a nevet ismét, kérem ? Azt mondta: Danvers ?
Igen, Mrs. Danvers volt itt. 3:00-kor.
Hogy nézett ki ? Emlékszik rá ?
Igen, Meglehetősen jól emlékszem rá. Nagyon szép nő volt--
magas, fekete. Elegáns ruhában.
- Rebecca. - A hölgy bizonyára kölcsönvett néven mutatkozott be.
Valóban ? Hát ez meglep. Hosszú ideje ismertem.
Mi volt a baja?
De drága Uraim, mint tudják az orvosi etika...
Dr Baker, tudna okot mondani arra, hogy Mrs. de Winter miért lehetett öngyilkos ?
A meggyilkolására, pontosabban. Gyermeket várt, ugye?
Gyerünk már! Ki vele!
Mondja, egy nő az ő társadalmi osztályában mi másért járt volna el így ?
Az önök látogatásának hivatalos volta, felteszem...--
Biztosítom, nem zavarnánk ezzel, ha nem volna feltétlenül szükséges.
Azt akarják tudni mondhatok-e indítékot,
amiért Mrs de Winternek oka volt eldobni az életét ?
Igen, attól tartok.
Az asszony, aki Mrs. Danvers-nek nevezte magát nagyon súlyos beteg volt.
Nem gyereket várt?
Ezt hitte ő is, de az én diagnózisom ettől eltérő volt.
Elküldtem őt egy jónevű specialistához vizsgálatra és röntgenre,
és azon a napon visszajött hozzám az eredménnyel.
Emlékszem ahogy itt állt, a kezét a felvételen tartotta és azt mondta:
"Tudni akarom az igazat."
''Nincs szükségem kedves szavakra és álszent beszédre.
Ha ezért vagyok itt, jobb ha egyenesen megmondja.''
Tudtam, nem az a fajta, aki elfogadna egy hazugságot.
Az igazat akarta tudni, így megmondtam neki.
Megköszönte és soha többé nem láttam őt ezért feltételeztem, hogy...--
- Mi volt a baja ? - Rák.
Igen, a daganat mélyen ült.
Operáció sem segíthetett volna.
Rövid időn belül csak morfiummal vált volna kibírhatóvá az élete.
Semmit sem tehettem érte. Csak várhattunk volna.
[ Maxim ] Mondott Önnek valamit, mikor ezt közölte vele?
Mosolygott. Elég furcsán.
A felesége csodálatos asszony volt, Mr. de Winter.
És igen, emlékszem. Mondott valamit...
ami nagyon jellegzetessé tette.
Amikor azt mondtam neki, hogy hónapok kérdése...
azt felelte:, ''Ó nem, Doktor. Nem fog addig tartani.''
Nagyon kedves. Elmondott mindent, amit tudni akartunk.
Lehet, hogy szükségünk lesz majd erről egy hivatalos igazolásra is.
- Igazolás ? - Igen, az öngyilkosság megerősítésére.
[ Dr. Baker ]Értem. Megkínálhatom Önöket egy pohárka sherry-vel?
[Julyan ] Nem, nagyon kedves. Szerintem inkább mennünk kéne.
Hála az égnek, mostmár tudjuk az igazat.
Szomorú dolog, nagyon szomorú.
Egy olyan fiatal és szép asszony, mint ő. Nem csoda...--
Sosem hittem volna. Danny sem. Ebben biztos vagyok.
Bárcsak ihatnék egy pohárral.
Julian Ezredes, szükség lesz még ránk a halottszemlén ?
Oh, nem. Elrendezem, Maximot nem kell zavarják többé.
- Köszönöm, Uram. - Indulhatunk, Ezredes ?
Nem, köszönöm. Ma éjjel a városban maradok.
És hadd mondjak valamit Favell, a zsarolás, nem a megfelelő foglalkozás
és tudjuk hogyan bánjunk el vele, még akkor is, ha maga, szerint a világunk olyan "idegen".
Biztosíthatom, nem tudom miről beszél.
De ha valaha új autóra lesz szüksége Ezredes, csak szóljon nekem.
Meg sem tudom köszönni az irányunkban tanúsított kedvességét.
- De gondolom tudja, hogy érzek, szavak nélkül is... - Igazán nincs mit.
Inkább tudassa a feleségével a történteket. Bizonyára aggódik.
Igen, máris felhívom, aztán meg sem állunk Manderley-ig.
Good-bye, Crawley. Maxim remek barátra talált Önben.
- Frank. - Igen, Maxim ?
Van valami, amit nem tudsz.
Ó nem. Nincsen.
Nem öltem meg, Frank.
De már tudom, mikor a gyerekről beszélt,
azt akarta, hogy megtegyem.
Ezért hazudott. Elrendezte az egészet.
Ezért állt ott nevetve, mikor...--
Ne gondolj rá többé.
Köszönöm, Frank.
Hello, Danny ? Csak el akartam mondani a híreket.
Rebecca mindkettőnket rászedett. Rákja volt.
Igen, öngyilkosság.
És most Max és az ő kis asszonykája...
ott maradnak Manderley-ben és boldogan élnek míg meg nem halnak...
Bye-bye, Danny.
- Az ön autója, Uram ? - Igen.
Lenne szíves távozni ? Ez nem parkoló, tudja.
Oh, csakugyan ? Az embernek joga van...
itt hagyni az autóját, ha akarja.
Kár, hogy maguk barátaim, semmit sem tesznek ezért.
Mikor hívtad, mondta, hogy megvár ?
Mondtam, hogy bújjon ágyba, de meg sem hallotta.
Bár menne ez a vacak gyorsabban.
Aggaszt valami, Maxim?
Nem tudom legyőzni az érzést, hogy valami baj van.
- Frank ! - Mi baj ? Miért álltunk meg ?
Mennyi az idő?
Ez az óra vacak. 3:00 vagy 4:00 óra lehet. Miért ?
Akkor az ott nem a hajnal fénye.
De télen lehet látni Északi Fényt, nem ?
De ez nem Északi Fény. Ez Manderley !
Frith ! Frith ! Mrs. de Winter. Hol van ?
- Azt hiszem láttam őt, Uram. - Merre ?
Maxim.
Hála az égnek, hogy visszajöttél hozzám.
- Jól vagy, Drágám? Jól vagy? - Ó, igen, semmi bajom.
Mrs. Danvers. Megőrült.
Azt mondta, inkább földig rombolja Manderely-t, semmint minket boldognak lásson benne.
Nézzék! A nyugati szárny!
Fordítás: livia (livia-claudius@freemail.hu) Időzítette: Freddy Krueger